Справа № 212/7620/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2017 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Зіміна М.В.,
секретаря судового засідання Борух Ю.К.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
15 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 квітня 2015 року у ратуші ОСОБА_4, острів ОСОБА_4, ОСОБА_1 уклав шлюб із відповідачкою, яка є громадянкою України. Після укладення шлюбу із відповідачкою вони проживали разом у місті Мюнхен, Німеччина, у квартирі позивача та за його кошти. У серпні 2016 року, у звязку із виїздом відповідачки ОСОБА_3 до своїх батьків в Україну, шлюбні стосунки фактично припинено, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного. Просить розірвати шлюб із відповідачем.
Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомила.
Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
07 квітня 2015 року у ОСОБА_4, острів ОСОБА_4, ОСОБА_1 укладено шлюб між громадянами України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 07.04.2015 року з нотаріально посвідченим перекладом на українську мову.
Свідоцтво про шлюб містить Апостіль від 17 квітня 2015 року проставлений у місті Копенгагег, ОСОБА_5, за № DNK-00409077, посвідчений підписом службовця Міністерства іноземних справ ОСОБА_5 Шмідт та містить гербову печатку Міністерства іноземних справ ОСОБА_1. (а.с.11-12).
Сторони від шлюбу малолітніх, неповнолітніх дітей не мають.
З матеріалів справи вбачається, що подружні стосунки сторони фактично припинили у серпні 2016 року.
Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.
Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Так сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване у встановленому порядку місце проживання на території України, а тому спільним особистим законом для сторін є чинне законодавство України та вимоги Сімейного кодексу України (далі СК України).
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до розяснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.
Так, судом встановлено, що з серпня 2016 року сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства.
В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер.
Також, суд вважає, що категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачкою має істотне значення для вирішення даної справи, так як покладати на позивача обовязок збереження сімї при наявності на це його категоричного заперечення не можна, оскільки це не відповідає вимогам СК України.
Згідно до положень ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачкою, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню.
Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 24, 56, 104, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 6, 7, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.
Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено та підписано 29 червня 2017 року.

Суддя: М. В. Зімін