Справа № 127/9448/16-ц Провадження № 22-ц/772/1752/2017Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія 27Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2017 року, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги, банк мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 червня 2010 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач ОСОБА_2 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином в порушення умов договору ОСОБА_2 не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 29 лютого 2016 року в розмірі 20373 грн. 54 коп., яка складається з: 2 499,43 грн. - заборгованість за кредитом; 13 577,75 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2850,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 946,36 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і заборгованості за кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, то ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з даним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість, а також - судові витрати.

Згодом, ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним. Свої вимоги відповідач-позивач мотивував тим, що він являється психічно хворою людиною, і за період часу з 2010-2016 років неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з психічними розладами, які відповідають діагнозу «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». В 2010 році, під час укладання оскаржуваного правочину, ОСОБА_2 тричі перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка», в останнє - за два місяці до укладення спірного договору.

ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду. Таким чином, останній в момент укладення кредитного договору № б/н від 08 червня 2010 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в результаті психічного захворювання з безперервним типом перебігу. Враховуючи вищевказане, ОСОБА_2 просив суд визнати кредитний договір № б/н, укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" 8 червня 2010 року, недійсним.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання договору недійсним - задоволено. Вирішено: визнати кредитний договір б/н, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" від 08 червня 2010 року, недійсним. Вирішене питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області, як незаконне, оскільки судом першої інстанції були невірно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, а саме: судом неправильно була надана оцінка висновку судово-психіатричного експерта №3-п, якому місцевий суд надав перевагу, нехтуючи обставинами у справі, які суперечать йому. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним - відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення, зазначені вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 червня 2010 року, відповідач-позивач ОСОБА_2 отримав від позивача кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач-позивач ОСОБА_2 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Однак, відповідач-позивач ОСОБА_2 не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості.

З розрахунку заборгованості за договором №б/н станом на 29 лютого 2016 року заборгованість відповідача-позивача ОСОБА_2 перед позивачем за кредитом станом на 29.02.2016 року становить 20 373 грн. 54 коп., яка складається з: 2 499,43 грн. - заборгованість за кредитом; 13 577,75 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2850,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією (а.с. 4). Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, відповідачу нараховано штраф (фіксована частка) в розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) в сумі 946,36 грн.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи тим, що останній на момент укладення спірного договору не міг усвідомлювати значення своїх дій.

Так, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи в наслідок психічного розладу, встановленої 09 березня 2000 року та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 72, 73, 74, 75).

З листів КЗ "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка" від 01 червня 2016 року, від 08 червня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 за період часу з 2010-2016 р.р. (зокрема з 30.03.2010 по 23.04.2010, тобто за місяць до укладення спірного договору) перебував неодноразово на стаціонарному лікуванні з психічними розладами, які відповідають діагнозу: "Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу" (а.с. 70, 71).

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З огляду на викладене підставою для визнання правочину недійсним за ч. 1 ст. 225 ЦК України є встановлена судом повна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо); для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін; справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 3-п, встановлено, що на момент укладення кредитного договору з ПАТ КБ "ПриватБанк" від 10 червня 2010 р. ОСОБА_2 страждав на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервного типу перебігу. На момент укладення кредитного договору з ПАТ КБ "ПриватБанк" від 10.06.2010 року ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 141-145).

Отже, проведеною у справі експертизою зроблено висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_2 під час укладення ним із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а тому судом вірно було вирішено задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на встановлені судом обставини та застосовані правові норми.

Однак, з таким висновком суду не погоджується позивач-відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що суд першої інстанції перед експертами поставив питання про визначення у ОСОБА_2 будь-яких психічних розладів на момент укладання між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору № б/н від 10.06.2008 року, а не станом на 10.06.2010 року, коли був укладений оскаржуваний договір, тому цей висновок не може судом братися до уваги.

Однак, такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки під час проведення судово-психіатричної експертизи, експертом вивчались повністю матеріали справи, а не лише ухвала суду від 31 січня 2017 року, в якій суддею допущена описка та зазначено рік укладення договору замість 2010 року - 2008 рік. Крім того, у висновку експерта чітко зазначено, що на момент укладення договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10 червня 2010 року ОСОБА_2 страждав на хронічне душевне захворювання та не міг усвідомлювати значення своїх дій (а/с 141-146).

Щодо твердження апелянта, що висновок експерта не має пріоритетної сили перед іншими доказами, то це дійсно так. Разом з тим, даний висновок експерта лише підтверджує інші докази хвороби ОСОБА_2. - довідку Вінницької обласної неврологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка від 01.06.16 року, де вказано, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у цій лікарні у період з 28.01.2010 року по 15.02.2016 року 14 разів; висновок лікарської комісії, відповідно до якого ОСОБА_2 ще з 2000 року є інвалідом 2-ї групи внаслідок психічного розладу та потребує постійного стороннього догляду (а/с72); висновок лікарської комісії щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом 2-ї групи внаслідок психічного розладу, переглянутої 30.06.2010 року( а/с73); довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 25.09.2013 року, якою йому встановлена 2-га група інвалідності безстроково ( а/с75).

Як видно з оскаржуваного рішення, воно грунтується, в тому числі і на зазначених доказах, які підтверджують відсутність у ОСОБА_2 волевиявлення на укладення договору у зв'язку з хворобою, яка не дає можливості йому усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З огляду на встановлені обставини та норми ч.3 ст. 203 і ст. 215 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про задоволення зустрічного позову, що тягне за собою відмову у задоволенні первісного позову.

Отже, доводи апеляційної скарги безпідставні, тому їх слід відхилити, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права необхідно залишити без змін в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: В.С. Марчук