Провадження№2/235/458/17
Справа №235/388/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Покровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Покровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 Вищевказана квартира належить їй на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 15.10.2005 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області. З 29.07.2011 року по 30.11.2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_4На теперішній час в квартири значаться зареєстрованими вона, донька ОСОБА_6, її син від першого шлюбу ОСОБА_7 , відповідач по справі ОСОБА_4, та її родичі сім»я ОСОБА_8. Оскільки відповідач по справі ОСОБА_4 з 17.10.2015 року в належній їй квартирі не проживає, вибув на інше постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_3

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що його колишня дружина ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 Він, був вселений у спірне приміщення як член сім'ї співвласника і значиться зареєстрованим у вказаній квартирі. Оскільки на теперішній час позбавлений можливості користуватися вказаним житловим приміщенням, у зв'язку з тим, що позивачка відібрала ключі, замінила замки на вхідних дверях, просить зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вселення в квартиру, зобов»язанням ОСОБА_1 надати можливість виготовити дублікати ключів від вхідних дверей у дану квартиру, усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов'язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_4 можливість безперешкодного доступу в дану квартиру.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, зустрічний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив в задоволенні відмовити,свої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, позовні вимоги ОСОБА_4 підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що позивачка по справі ОСОБА_1 його донька, а відповідач - колишній зять , з яким донька проживала з 2010 року по листопад 2015 року. У 2016 році восени відповідач забрав з квартири диван, шафу та добровільно покинув приміщення. Підтвердив той факт, що відповідач приймав участь у ремонтних роботах в будинку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що відповідачі колишній зять, з яким позивачка по справі ОСОБА_1, її донька, проживала з 2010 до 2014-2015 року. Відповідач по справі робив в будинку ремонт, поставив паркан. Після розірвання шлюбних відносин відповідач забрав з квартири телевізор, диван.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, сторони знає як сусідів. Відповідач по справі ОСОБА_4 проживав в квартирі позивачки до кінця 2015 року. Він з її чоловіком ставили разом паркан.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що зі сторонами по справі перебуває в дружніх стосунках , проживає по сусідству. Півтори роки тому вона бачила відповідача останній раз за місцем проживання позивачки. З особистих речей в квартири бачила лише тапочки. Разом з іншими сусідами відповідач по справі ставив паркан, утеплили одну стіну в будинку.

Суд, заслухав пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с. 4).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29.07.2011 року по 30.11.2015 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 30.11.2015 року шлюб розірвано ( а.с. 13).

Згідно акту, складного комісією КУ Покровського координаційного комітету самоорганізації населення від 23.01.2017 року в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, значаться зареєстрованими і проживають ОСОБА_1, її діти ОСОБА_7, ОСОБА_6; зареєстровані та не проживають сестра ОСОБА_8, ОСОБА_13 та її чоловік ОСОБА_4,- з 17 жовтня 2015 року, особистих речей ОСОБА_4 не виявлено ( а.с. 7).

Факт непроживання відповідача у спірному житлі з жовтня 2015 року підтверджено самим відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Слід зазначити, що особа визнається членом сім'ї за одночасної наявності двох умов - ведення спільного господарства і постійного проживання члена сім'ї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сім'ї власника житлового приміщення.

Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача ( власника), але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обов'язки, як власник і члени його сім'ї.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічні правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року , які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідач по справі ОСОБА_4 вселився у спірне житло як член сім»ї власника житла.

Судом встановлено, що з жовтня 2015 року ОСОБА_4 проживає окремо від позивачки за адресою: АДРЕСА_4

У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог стст.405, 406 ЦК.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин з позивачкою не позбавляє права відповідача на користування спірним житловим приміщенням.

Проте, в судовому засіданні не встановлено факт заміни позивачкою вхідних дверей та замків у спірній квартирі без згоди відповідача та ненадання йому ключів від квартири , або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою. Відповідач ОСОБА_4 покинув житло внаслідок сварки, яка виникла між ним та колишньою дружиною, будь-яких доказів, які б свідчили про намагання позивача вселитися у спірну квартиру суду не надано.

Не встановлено і факт звернення відповідача до компетентних органів з відповідними заявами про усунення перешкод у користуванні житлом.

Окрім того, в судовому засіданні відповідача підтвердив факт свого проживання у квартирі за адресою пр. Шахтобудівельників, 29/14 в м. Покровськ , частка якої належить відповідачу - ОСОБА_4 на праві власності ( а.с. 44).

Вважається, що особа не втратила право на користування жилим приміщенням, якщо буде встановлено, що не проживала у спірному житловому приміщенні з поважних причин, зокрема була здійснена заміна без його відома та згоди вхідних дверей та замку.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 30.11.2016 року.

Оскільки в судовому засіданні не доведений факти заміни позивачкою вхідних дверей та замків у спірній квартирі без згоди відповідача та ненадання йому ключів від квартири , звернення відповідача до компетентних органів з відповідними заявами про усунення перешкод у користуванні житлом, тобто не встановлена наявність будь яких перешкод у користування житловим приміщенням, а навпаки судом встановлено, що відповідач в жовтні 2015 року виїхав з квартири добровільно, забрав речі домашнього побуту, на день розгляду справи проживає за адресою: АДРЕСА_4 суд приходить про те, що останній втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, що є , в свою чергу , підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Покровська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилання позивача на правову підставу ст.ст. 71,72 ЖК України, для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в даному випадку, є зайвим, проте не суперечить змісту зазначених правових норм, відповідно до яких наймач або члени його сім"ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема якщо вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов»язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні даною квартирою шляхом надати можливість виготовити дублікати ключів від вхідних дверей та безперешкодного доступу в дану квартиру, то в їх задоволенні слід відмовити у зв»язку з відсутністю правових підстав для вселення у спірне житло.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317,319, 391,405 ЦК України, ст.ст. 6, 10,11, 213,214,215,216,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 ( що є ? частина житлового будинку АДРЕСА_3

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення, усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: