Справа № 712/5200/17
Провадження № 2/712/1571/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

адвоката Станчука М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон за відсутності згоди її батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон за відсутності згоди її батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.07.2007 між сторонами було укладено шлюб. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_3 За час шлюбу - 22.09.2011 придбаний житловий будинок у АДРЕСА_1. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2012 шлюб між сторонами розірваний. Спору щодо місця проживання дитини між ними не було. Після розлучення син залишився проживати з нею і знаходиться повністю на її утримання. Позивачка належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.11.2012 з відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з 05.11.2012. Відповідач у вихованні дитини участі не приймає. На початку травня вона планувала виїхали на відпочинок за кордон, однак відповідач відмовляється надавати дитині дозвіл на виїзд за кордон. Позивачка має намір влітку виїздити з дитиною на відпочинок і оздоровлення за кордон, що змушує звертатися з позовом про надання дозволу неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за кордон без згоди батька.

Представник позивача - адвокат Станчук М.Г. 17.05.2017 скерував до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивачка просить суд дозволити неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїзд за кодон з його матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди його батька ОСОБА_3, у період часу з 01.06.2017 по 25.08.2017 до Турецької Республіки або Арабської Республіки Єгипту при наявності путівки для відпочинку.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Станчук М.Г. підтримав позов та просив суд постановити рішення, яким дозволити неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїзд за кодон з його матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди його батька ОСОБА_3, у період часу з 01.06.2017 по 25.08.2017 до Турецької Республіки або Арабської Республіки Єгипту при наявності путівки для відпочинку.

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, а заяву про уточнення позовних вимог від 17.05.2017 залишити без розгляду, оскільки даною заявою фактично змінюється предмет позову. Суду пояснили, що відповдіач належним чином виконує свої батьківські обов"язки, оскільки вчасно сплачує аліменти, дбає про свого сина, купує йому іграшки та необхідні речі. Спір між сторонами виники внаслідок того, що позивачка створює перешкоди у зустрічах батька та сина, не надає відповдіачу можливості спілкуватися з дитиною. У 2016 році відповідач не заперечував проти виїзду позивачки з дитиною за кордон, але у 2017 вона не дозволяє батьку бачити із сином, що і послугувало підставою для відмови у видачі дозволу на виїзд дитини за кордон. Крім того, відповідач бажає протягом літніх канікул відпочити разом з синому і ним замовлено у туристичному агентстві путівку в межах України в оздоровчих та профілактичних закладах, що підтверджено рахунком - фактурою № 24/05 від 24.05.2017. Оскільки батьки є рівними та мають однакові право щодо спілкування, виховання дитини, тому просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4, батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 01.12.2009.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2012.

Неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 в м. Києві, про що свідчить висновок про результати розгляду звернення ОСОБА_3 від 17.04.2017 та не заперечується стороною позивача.

Одночасно з"ясовано, що відповдіач вчасно та у повній мірі сплачує аліменти на туримання дитини, дбає про розвиток сина, купує йому іграшки та розвиваюче приладдя, що підтверджується фіскальними чеками. Крім того, ОСОБА_3 бажає активно приймати участь у вихованні сина та спілкуванні з ним. На даний час між сторонами інсує спір з зазначеного питання, який вирішується в окремому судовому провадженні (справа № 712/5500/17).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь - який час повернутися в Україні.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, вказує, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої є Україна з 27.09.1991 року, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17 за аналогічним спором зробив наступний висновок: "Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення."

Аналізуючи наведене, суд не може погодитися з позицією сторони відповдіача щодо відмови у задоволенні позову та залишенню без розгляду заяви представника позивача від 17.05.2017 про уточнення позовних вимог, оскілки вкзаною заявою сторона позивача фактично зменшила обсяг заявлених первісних вимог, які стосувалися безтермінового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та без визначення країни прямування, зазначивши конкретний напрямок прямування та конкретний проміжок часу.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення рівності прав батьків дитини, захищаючи найвищі інтереси самой дитини, суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без дозволу батька на період з 25.07.2017 по 25.08.2017 для відпочинку у Туреччині або Арабській Республіці Єпитет, оскільки відповідач також має право на відпочинок із сином та вживає всіх заходів для забезпечення такого відпочинку.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150 СК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон за відсутності згоди її батька задовльнити частково.

Надати дозвіл на поїздку до Туреччини або Арабської Республіки Єпитет ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька - ОСОБА_3, на період з 25.07.2017 по 25.08.2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий І.О.Мельник