Провадження № 2/761/1801/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу № 761/34836/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою.

Позивач зазначив, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Банк) та позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 укладено договір поруки № 07-06-П/19 від 24.11.2006 року на забезпечення зобов'язань за Кредитним договором № 07-06-И/19 від 24.11.2006р., укладеним між ОСОБА_2 та Банком. За п.2.1 Кредитного договору банк надай Третій особі у борг 104.700 дол. США з оплатою процентної ставки в розмірі 11,6% річних. Згідно п. 3.2 Кредитного договору. Щомісячні платежі мали здійснюватись в термін з 26 по останнє число кожного місяця у розмірі щомісячного ануїтетного платежу в сумі 1245,13 дол. США. Третя особа зобов'язалася повністю до 23.11.2021 року повернути кошти.

Між тим, 28.02.2014 року Відповідачем були укладені додаткові угоди з позичальником, у яких без його, позивача згоди були внесені зміни до умов договорудо Договору поруки, якою такі умови не були передбачені, а отже був збільшений обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

А саме, Банк уклав з Позивачем додаткову угоду № 1, за умовами якої Відповідач відстрочив виконання основного боргу з 28.02.2014 року по 10.02.2019 року, що призвело до збільшення періоду, , за який нараховуються відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3% річних за період з 28.02.2014 по 27.02.2017, та в розмірі 11,6% річних за період з 28.02.?ГЧ7 по 10.02.2019.(п.1.3.1 Кредитного договору).

Також, Банк уклав з ОСОБА_2, позичальником, додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, якою відстрочив виконання з погашення основного боргу з 28.02.2014 по 10.02.2019, що призвело до збільшення періоду з тими ж наслідками для позивача.

Крім того, Відповідач без згоди Позивача зобов'язав Третю особу сплачуватг додаткову плату в сумі 200 доларів до 28.12.2014р., фактично отриманих позичальником ресурсів (п.1.1 Додаткової угоди № 3).

У п.4 Додаткової угоди № 3 Відповідач зобов'язав Третю особу за прострочення повернення кредитних коштів, процентів та комісійної винагороди сплачувати банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

У п. 6.1 Кредитного договору передбачається сплата пені лише за прострочення повернення кредитних коштів та процентів, але не включає комісійну винагороду.

Відповідно до п.4.4 Договору поруки внесення змін та доповнень у Кредитний договір внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя не допускається без узгодження з поручителем.

Отже, Відповідач уклав з Позивачем додаткові угоди до Договору поруки, яким прийняті такі умови. що не були передбачені, а отже був збільшений обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Посилаючись на ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України,згідно із якою порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, позивач просив:

- визнати припиненою поруку за договором поруки №07-06-П/19 від 24.11.2006, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінаси та Кредит»;

- судові витрати покласти на Відповідача.

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит» у письмових запереченнях зазначив, що Банк вважає, що доводи викладені в позовній заяві не дають підстав для її задоволення і є виключно припущеннями Позивача, тому проти позову заперечує з посиланням на таке.

У позовній заяві Позивач зазначає, що Відповідач без його згоди відстрочив виконання основного боргу з 28.02.2014 року по 10.02.2019 року, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування коштами. Відповідачем дійсно 28.02.2014 року укладено з третьою особою додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, якою відстрочено виконання з погашення основного боргу з 28.02.2014 року по 10.02.2019, що призвело, як стверджує Позивач до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами, а тому Позивач вражає, що внаслідок цього збільшився обсяг його відповідальності. Однак, його збільшення періоду погашення основного зобов'язання, не призвело до збільшення суми основного зобов'язання, яка за договором залишилася незмінною, натомість це вплинуло лише на розмір відсотків за користування кредитом.

До того ж, у додатковій угоді № 1 до договору поруки, укладеної Банком з Позивачем, Відповідач погодив з ним збільшення відповідальності Третьої особи перед відповідачем. Зокрема в п.1.1 Додаткової угоди № 1 до договору Поруки Позивач та Відповідач погодили сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% річних за період з 28 лютого 2014 року по 27 лютого 2017 року та в розмірі 11,6% річних за період з 28 лютого 2017 року по 27 лютого 2029 року.

Що стосується продовження терміну повернення кредитних ресурсів за кредитним договором в Додатковій угоді № 3 до Кредитного договору, то Відповідач та третя особа зазначили про стан заборгованості позичальника на момент укладення додаткової угоди тобто на 28 лютого 2014 року. Однією з прострочених сум за Кредитним договором була й сума 200 доларів США, стосовно якої сторони погодили, що Третя особа поверне в термін до 28 лютого 2014 року. Зазначена сума 200 доларів США є лише частиною основної суми кредиту 104 700 (Сто чотири тисячі сімсот) доларів США, виданої Третій особі за Кредитним договором, а тому не може трактуватися, як збільшення відповідальності Позивача.

Посилання як на підставу визнання поруки за договором поруки припиненим внаслідок збільшення його відповідальності встановленням неустойки за несвоєчасну сплату комісійної винагороди є також неприйнятними, оскільки ніяких змін в частині сплати неустойки за несвоєчасну сплату комісійної винагороди Відповідачем та третьою особою в додатковій угоді № 3 до кредитного договору не встановлювалося, а тому й не було, що погоджувати в цій частині з Позивачем у додаткові угоді № 1 до договору Поруки.

Доводи Позивача стосовно непогодження з ним збільшенням обсягу відповідальності - встановлення в п 1.4.1 додаткової угоди № 3 до Кредитного договору розміру щомісячної комісійної винагороди в сумі 740 (Сімсот сорок) гривень 23 копійки, то за змістом Кредитного договору у редакції від 24 листопада 2006 року, у п. 4.7. якого передбачено, що погоджений Позивачем розмір комісійної винагороди, який підлягав сплаті Третьою особою Відповідачу був встановлений в сумі 1004 (Одна тисяча чотири) гривні 60 копійок. В той самий день відповідно між Позивачем та відповідачем був укладений договір поруки, яким оспорюється Позивачем, тобто за цим договором він, як поручитель зобов'язався відповідати перед Відповідачем за сплату Третьою особою комісії в сумі 1004,60 грн., тобто менше встановленої на даний час.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з наведених в позовній заяві підстав та наданих усних пояснень ним в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечив, посилаючись на те, що договори сторін укладені за їх волевиявленням. Зокрема, між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору поруки 28.02.2014 року, з якою сторони ознайомлені та особисто поставили свої підписи про її укладання. Це пояснює те що при підписанні додаткової угоди № 1 до Договору поруки 28.02.2014 року всі сторони були ознайомлені з її умовами, тому посилання позивача в своїй позовній заяві на збільшений обсягу відповідальності поручителя без його згоди є безпідставні. Щодо додаткової угоди № 3 від 28.02.2014 року до Кредитного договору, яка була укладена між Банком та Третьою особою ОСОБА_2, то пояснення позивача про збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3% річних за період з 28.02.2014 по 27.02.2017, та в розмірі 11,6% річних за період з 28.02.2014 рік по 10.02.2019 рік не мають під собою належних обґрунтувань так як строки за основним кредитним договором не були порушені.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про участь у справі та причини неявки суду не надав,

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи № 761/28825/15-ц, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи на забезпечення виконання Кредитного договору №07-06-И/19 від 24.11.2006р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, згідно із яким Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах, викладених у договорі 104.700 доларів США, тоді ж укладено договір поруки №07-06-П/19 від 24.11.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит»,кредитором, ОСОБА_1, поручителем, ОСОБА_2, боржником

У відповідності з Договором поруки від №07-06-П/19 від 24.11.2006 року поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за виконання Боржником зобов'язань, виконання Кредитного договору №07-06-И/19 від 24.11.2006р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2.

Звертаючись до суду з позовом про припинення договору поруки №07-06-П/19 від 24.11.2006 року, позивач посилаючись на ч.1 ст.559 ЦК України, просив визнати припиненою поруку, оскільки Банком порушені умови зазначеного договору внаслідок збільшення відповідальності поручителя внесенням змін без його згоди до основного зобов'язання, а саме збільшення розміру плати за кредит відстрочення виконання, що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як передбачено у ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що 28.02.2014 року Відповідач уклав з третьою особою додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, якою відстрочив виконання з погашення основного боргу з 28.02.2014 року по 10.02.2019 року..

Між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до Договору поруки 28.02.2014 року, з якою сторони ознайомлені та особисто поставили свої підписи про її укладання. Отже, при підписанні додаткової угоди № 1 до Договору поруки 28.02.2014 року сторони були ознайомлені з її умовами.

Щодо додаткової угоди № 3 від 28.02.2014 року до Кредитного договору, яка була укладена між Банком та боржнтком, то пояснення позивача про збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3% річних за період з 28.02.2014 по 27.02.2017, та в розмірі 11,6% річних за період з 28.02.2014 рік по 10.02.2019 рік , то судом встановлено наступне.

Представником відповідача визнано, що Додаткова угода № 3 від 28.02.2014 року до Кредитного договору дійсно збільшила період погашення основного зобов'язання, однак при цьому сума основного зобов'язання за договором залишилася незмінною, зміна вплинула лише на розмір відсотків за користування кредитом.

Водночас в укладеній Банком з Позивачем додатковій угоди № 1 до договору поруки за №07-06-п19 від 24 листопада 2006 року, Банком було погоджено з поручителем збільшення відповідальності боржника перед Банком. Зокрема в п.1.1 Додаткової угоди № 1 до договору Поруки Позивач та Відповідач погодили сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3% річних за період з 28 лютого 2014 року по 27 лютого 2017 року та в розмірі 11,6% річних за період з 28 лютого 2017 року по 27 лютого 2029 року..

За кредитним договором у Додатковій угоді № 3 до Кредитного договору Банк та боржник визначили стан заборгованості боржника на момент укладення додаткової угоди 28 лютого 2014 року.

Що стосується посилання позивача на прострочену суму за Кредитним договором , а саме 200 доларів США, яку за погодженням сторін боржник повинен повернути у термін до 28 лютого 2014 року, то як зазначив представник відповідача ця сума є лише частиною основної суми кредиту 104 700 доларів США, виданих боржнику за Кредитним договором, не є додатковою сумою та не являється збільшення відповідальності Позивача.

Щодо зазначення у позовних вимогах підстав для визнання договору поруки припиненим внаслідок збільшення відповідальності поручителя із неустойкою за несвоєчасну сплату комісійної винагороди, то як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи зміни в частині комісійної винагороди сторонами кредитного договору, за умовами якого сплата комісійної винагороди встановлені у пп.4.7 та пп.4.8 кредитного договору у сумі 1004,60 грн. (ас.10) В той самий день відповідно між Позивачем та відповідачем був укладений договір поруки, порука, за яким Позивач відповідно зобов'язався відповідати перед Відповідачем за сплату комісії в сумі 1004 грн. боржником

Натомість у пп.1.4.1 п.1.4 Додаткової угоді № 3 до Кредитного договору встановлено строки сплати за комісію та визначена сума комісії в розмірі 740,23 грн. замість суми 1004, 60 грн., встановлених у Кредитному договорі, що погодженою з Позивачем в договорі Поруки - є зменшенням, а не збільшенням відповідальності, а тому й відсутнє збільшення відповідальності Позивача в цій частині як таке.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Досліджуючи обставини справи та враховуючи надані сторонами пояснення з посиланням на докази, які оцінені судом у їх сукупності, а також пояснення представників обох сторін у судовому засіданні, суд дійшов наступного.

Викладені позивачем та його представником доводи щодо збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання не знайшли підтвердження. Посилання позивача на те, що зміна забезпеченого зобов'язання мала місце за відсутності згоди поручителя на таку зміну, а також, призвели збільшення обсягу відповідальності поручителя недоведені Враховуючи вищевикладене, керуючись п.1 ч.2 ст.16, ч.1 ст.559, ЦК України, ст.ст. 10, 15, 57-60, 212-214 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та кредит», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: О.Ф. Малинников.