Справа № 500/6700/16-ц
Провадження № 2/500/388/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору купівлі - продажу, встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - 1/11 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30.07.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований представництвом Одеської товарної біржі від 30.07.1997 року за № 2113. А також, просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/11 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області їй відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що наданий договір № 2113 купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржею 30 липня 1997 року. Також, вказаний договір посвідчений на ім'я ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Після її смерті її чоловік ОСОБА_8, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 звертався із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на спадкове майно до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області. Подані документи не підтверджують належність частки житлового будинку спадкодавцю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_7 знає добре і позивач ОСОБА_3 дійсно на момент смерті ОСОБА_7, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_3 знає добре, оскілок вони разом навчались у школі. Позивач ОСОБА_3 поживала за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_7. Підтвердила факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 за вищевказаною адресою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задовлення позову.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору купівлі - продажу, встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна за № 2113, згідно якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_6 купила 1/11 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Укладений між сторонами договір зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 30.07.1997 року за № 2113. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п. 6 договору, в виконання умов укладеного договору ОСОБА_6 проведено реєстрацію договору, про що свідчить технічний паспорт на 1/11 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним майном, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного майна та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.

Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Також, згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06.02.2017 року за № 153, власником 1/11 частини об'єкта нерухомості по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, № 2113 від 30.07.1997 року, посвідчений Одеською товарною біржею, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 51/268 від 04.08.1997 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 25.10.1997 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася

спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/11 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 12566994 від 18.01.2008 року згідно якого інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_6 відсутня.

Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_6 є:

- чоловік ОСОБА_8, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 3 від 19 лютого 2011 року;

- донька ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 20.05.1968 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 19.02.2011 року, згідно якого ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_3».

Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було з'ясовано судом, ОСОБА_8 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6, що підтверджено записом в будинковій книзі на спадковий житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) .

В свою чергу позивач ОСОБА_6 у передбачений законом строк звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 23.04.1998 року, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п. 2 ч.1ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 307076 від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_8 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/22 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яку він фактично прийняв після смерті дружини ОСОБА_6, але юридично не встиг оформити своїх спадкових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 46110168 від 09.12.2016 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_8 відсутня.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 є донька ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 20.05.1968 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 19.02.2011 року, згідно якого ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_3».

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом та підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, позивач ОСОБА_3 проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7 на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

21.02.2008 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на садовий будинок АДРЕСА_2

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача ОСОБА_3 неможливо, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - 1/11 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30.07.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований представництвом Одеської товарної біржі від 30.07.1997 року за № 2113. А також, встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/11 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дійсним договору купівлі - продажу, встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - 1/11 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 30.07.1997 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований представництвом Одеської товарної біржі від 30.07.1997 року за № 2113.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 на момент його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/11 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О.Бурнусус