Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Ізмайлової Т.Л.,

ЄвграфовоїЄ.П., Кафідової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом за скаргою ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 17 листопада 2016 року,

встановила:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, мотивуючи тим, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2010 року ОСОБА_4 засуджено за

ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135,ст. ст. 70, 75 КК України, та присуджено стягнути з останнього на користь ОСОБА_3 1 751,90 грн матеріальної шкоди,

50 000 грн моральної шкоди та 7 000 грн витрат за надання юридичної допомоги адвокатом, а всього 58 751,90 грн.

З моменту постановления вирока ОСОБА_4 сплачено лише

477,15 грн. Боржник періодично влаштовувався на роботу, однак добровільно не здійснював погашення боргу, що свідчить про свідоме ухилення від виконання цього обов'язку.

15 травня 2013 року ОСОБА_3 подав до Шепетівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - Шепетівський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області) з дублікат виконавчого листа № 1-207, виданий 8 травня 2013 року. Постановою державного виконавця Давидюка В.В. від 29 січня 2014 року виконавчий лист повернуто без виконання. У подальшому дану постанову державного виконавця визнано незаконною.

Зазначав, що з травня 2013 року судове рішення не виконано, державним виконавцем не застосовано до боржника всіх заходів впливу, передбачених чинним законодавством. Крім того, державним виконавцем самовільно зменшено суму боргу. Такі дії державного виконавця суперечать вимогам Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи наведене, просив визнати неправомірними дії та незаконною бездіяльність державної виконавчої служби в особі державного виконавця Давидюк В.В. по виконанню виконавчого листа № 1-207/2010 від 8 травня 2013 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2016 року, відмовлено

ОСОБА_3 у відкритті провадження у справі. Роз'яснено

ОСОБА_3 право на звернення до суду адміністративної юрисдикції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постановлені у справі ухвали, справу передати до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_3 у відкритті провадження за скаргою на дії державного виконавця Шепетівського міськрайонного ВДВС ГУ у Хмельницькій області, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що питання щодо примусового виконання вироку суду вирішується відповідно до порядку, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), при цьому оскарження дій державного виконавця в процедурі примусового виконання вироку суду підлягає розгляду в порядку статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Проте з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Суди встановили, що заявник оскаржує дії та бездіяльність державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області на виконання вироку цього ж суду, яким було стягнуто із засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу.

Тобто на примусовому виконанні перебуває цивільний позов вирішений у кримінальній справі.

Частиною 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Згідно з вимогами частин 4 та 5 ст. 82 Закону рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачені ст.128 КПК України, зокрема, відповідно до частин 4 та 5 цієї статті форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред'являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв'язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним з позовним провадженням, врегульованим ЦПК України.

Відповідно до вимог статей 383, 384 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Крім того, відповідно до вимог ст. 82 Закону скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-2946цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, належним чином не визначив характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області

від 5 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 листопада 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
Т.Л. Ізмайлова Є.П. Євграфова

О.В. Кафідова