Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/29/17

Провадження № 2/126/228/2017

"15" червня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Рудя О.Г.

з участю секретаря Кучанської В.М.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до редакції районної газети «Бершадський край», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до редакції районної газети «Бершадський край», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Свій позов мотивує тим, що 10 червня 2016 року редакція газети «Бершадський край» опублікувала в газеті «Бершадський край» статтю міського голови ОСОБА_3 під назвою «Замість позиції амбіції». Інформація наведена у статті безпосередньо стосується його, як депутата Бершадської міської ради та депутатської групи, яку він очолює. Інформація, яка викладена в статті, є недостовірною, неправдивою, подана з перекручуванням фактів. Бажає спростувати інформацію викладену в статті, а саме: «Також за рішенням сесії міської ради, ПАТ «Рошен», балансоутримувачу очисних споруд, до яких приймались каналізаційні стоки від багатоквартирного житлового фонду міста, відмовлено у розрахунках за надані послуги». Дана інформація є недостовірною, оскільки рішення сесії міської ради з такого питання не існує.

Також, вважає недостовірною інформацію «за уточненими даними ЖКГ, витрати вугілля по котельні, яка по вул. Героїв України, не 7 тонн, а тільки 4.6 тонни, трохи більше по котельні по вул. Шевченка в розрахунку на одну квартиру». Вказану інформацію він перевірив, шляхом отримання офіційної інформації від керівництва ЖКГ, де вказано, що витрати вугілля становлять не 4.6 тон, а 7.3 тонни, тобто інформація викладена в статті є неправдивою, та надана читачам з метою уникнення від відповідальності щодо надмірного використання вугілля.

Вважає, що інформація викладена в статті стосується його особисто, порушує його нематеріальні права та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, що виразилось в тому, що йому доводиться переконувати своїх виборців про те, що рішення сесії щодо очисних споруд не приймалось та про такі витрати вугілля.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити їх з наведених в позовній заяві підстав.

Представник відповідача - редакції газети «Бершадський край» заперечив проти заявленого позову пославшись на те, що редакція газети не несе відповідальності за ту інформацію, яку викладає автор статті. На його думку інформація, викладена в статті «Замість позиції-амбіції» від 10.06.2016 року є достовірною. Будь яких фактів, які б порушували права позивача та порочили його честь та гідність в статті не наведено. А тому, просить в задоволені позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник також заперечили проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Інформація, яка викладена в статті носить інформаційний характер і відображає позицію міського голови щодо роботи ради в цілому, і ніяким чином не мала на меті порушити будь-які права позивача. Позивач ОСОБА_2 є депутатом міської ради тобто публічною особою, а тому його дії можуть критикуватися членами громади та міським головою зокрема, і така критика не може розцінюватись як образа честі та гідності.

Суд вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши представлені докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

10 червня 2016 року в районній газеті «Бершадський край» опубліковано статтю «Замість позиції амбіції…».

Автором статті є міський голова м. Бершадь ОСОБА_3.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судом встановлено, що відповідачем була поширена інформація викладена в районній газеті «Бершадський край».

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Зі змісту ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_4 Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Оскільки, позивач ОСОБА_2 являється депутатом Бершадської міської ради, то він є публічною особою, у зв'язку з чим підлягає ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконує свої представницькі повноваження як депутат.

Тому, судження, висловлені з приводу діяльності позивача як депутата міської ради, містять певну критику діяльності позивача в період депутатських повноважень та не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд), оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Отже, поширена інформація у статті «Замість позиції - амбіції…» містить оціночні судження відповідно до ст. 277 ЦК України, зокрема автором використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо). А тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано ст. 34 Конституції України і закріплено у ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства, внаслідок чого позивач не довів судові фактів, на підставі яких можливо було б стверджувати про приниження з боку відповідача честі, гідності або ділової репутації позивача.

Не наведено позивачем також і фактів, які б підтвердили те, у чому полягає порушення його права на недоторканість честі та гідності, а також не вказано причинний зв'язок між розповсюдженою інформацією і заподіянням йому шкоди.

Окрім цього, позивач не довів суду факт того, що інформація, розповсюджена в статті стосується саме його.

Так, з аналізу тих висловів, які бажає спростувати позивач, а саме: «Також за рішенням сесії міської ради, ПАТ «Рошен», балансоутримувачу очисних споруд, до яких приймались каналізаційні стоки від багатоквартирного житлового фонду міста, відмовлено у розрахунках за надані послуги»; та «за уточненими даними ЖКГ, витрати вугілля по котельні, яка по вул. Героїв України, не 7 тон, а тільки 4.6 тонни, трохи більше по котельні по вул. Шевченка в розрахунку на одну квартиру»; встановлено, що мова йде про діяльність Бершадської міської ради та місцевого ЖКГ.

Судом не встановлено будь-яких висловів, які б стосувались безпосередньо позивача та якими порушувались його нематеріальні права та принижувалась честь, гідність та ділова репутація.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов'язково приємною для позивача, навіть, шокуючою.

При цьому, позивач, мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Слід зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація стосується саме позивача та ганьбить саме його честь та гідність, завдає шкоди саме його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 297, 299, 277, 280 ЦК України, ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 10, 15, 88, 57,60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_2 до редакції районної газети «Бершадський край», ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя О. Г. Рудь