Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», третя особа - виконувач обов'язків директора Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іщенко Олександр Анатолійович, про скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 09 грудня 2015 року її звільнено з посади завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності, на якій вона працювала за сумісництвом, за неодноразові прогули без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки у зв'язку зі зміною графіка роботи за основним місцем роботи в Державній установі «Інститут економіки та прогнозування НАН України», вона подала заяву про зміну графіка роботи з 30 листопада 2015 року та просила встановити графік роботи з понеділка по п'ятницю з 17-30 до 20-00 год., у суботу з 12-00 до 17-00 год., що загалом становить 20 год. на тиждень.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила скасувати наказ Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» (далі - ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень») від 09 грудня 2015 року про звільнення її з посади завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності, зобов'язати керівника ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ввести в штатний розпис посаду завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності з посадовим окладом станом на 09 грудня 2015 року, поновити її на роботі на посаді завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності, зобов'язати відповідача оплатити роботу за 15 листопада 2015 року в сумі 160 грн 70 коп., 17 листопада 2015 року в сумі 96 грн 42 коп., стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10 грудня 2015 року по день ухвалення рішення в сумі 10 266 грн 40 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 30 січня 2012 року позивач звернулася до відповідача із заявою про прийняття на роботу за сумісництвом на посаду завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності з неповним робочим днем.

Згідно зі службовою запискою від 04 грудня 2013 року графік роботи позивача в ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» визначено з 08-00 до 9-45 год., з 14-30 до 15-45 год. щодня з понеділка по п'ятницю та з 09-00 до 14-00 год. - в суботу.

Наказом ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 16 грудня 2013 року № 134-к затверджено режим роботи позивача щодня з понеділка по п'ятницю з 8-00 до 9-45 та з14-30 до 15-45 та по суботам з 9-00 до 14-00.

В подальшому, наказом ДУ «Інститут економіки та прогнозування національної академії наук України» змінено графік роботи позивача за основним місцем роботи, а саме: з 10-00 до 14-00 год., з 16-00 до 20-00 год. щодня з понеділка по п'ятницю.

Відповідно до акта від 14 листопада 2015 року позивач була відсутня на роботі без поважних причин з 9-00 до 14-00 (при встановленому режимі згідно з наказом від 16 лютого 2013 року № 134-к).

Згідно з актом від 17 листопада 2015 року позивач була відсутня

на роботі з 14-30 до 15-45 год.

Наказом ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 09 грудня 2015 року № 135-к позивача звільнено з посади завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності, працюючу за сумісництвом, за неодноразові прогули без поважних причин, у тому числі 14 та 17 листопада 2015 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Наказом ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 24 листопада 2015 року № 50 внесено зміни до штатного розписку, виведено із штатного розпису завідувача науково-дослідного відділу проблем зовнішньоекономічної діяльності

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_3 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

При цьому судами зазначено, що графік роботи позивача, встановлений наказом ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 16 грудня 2013 року № 134-к не змінювався. До виявлених прогулів позивач не надавала керівнику будь-яких заяв про зміну режиму роботи. Будь-яких доказів поважності відсутності на роботі позивача судом не встановлено.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до п. 6 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінфіну України від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом проводиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці, без виплати вихідної допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

При цьому факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом за для того аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності. З огляду на предмет позову, обов'язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту відсутності працівника на робочому місті було складено акти про відсутність позивача на робочу місці без поважних причин 14 листопада 2015 року з 9-00 до 14-00 год. та 17 листопада 2015 року з 14-30 до 15-45 год., з якими ОСОБА_3, була ознайомлена 09 грудня 2015 року.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

В касаційній скарзі заявник посилається на те, що вона працювала в ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» за сумісництвом, у вільний від основної роботи час, та у зв'язку із необхідністю виконання доручення ДУ «Інститут економіки та прогнозування НАН України», вона, у період з 13-14 листопада 2015 року, вимушена була працювати в іншому графіку. Тобто факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці у зазначений в актах період, визнаний останньої.

Разом з тим, як правильно встановлено судами, наказом ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 16 грудня 2013 року № 134-к затверджено режим роботи позивача щодня з понеділка по п'ятницю з 8-00 до 9-45 год. та з14-30 до 15-45 год. та по суботам з 9-00 до 14-00. Вказаний наказ не скасований. З заявою про зміну графіка роботи, позивач звернулась 30 листопада 2015 року.

Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 вчиняла дії з метою попередження відповідача про виконання доручення за основним місцем роботи, як і доказів встановлення останній вільного графіка роботи, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому судами правильно відхилено посилання позивача на норми цивільного законодавства, оскільки вони є безпідставними, крім того суди дійшли правильного висновку про застосування до спірних положень КЗпП України.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року, оскільки вони є законні та обґрунтуванні, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська