АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю представників апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем останній сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5

На даний час ОСОБА_5 є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Державній середній школі другого ступеню в Італії, за програмою 5-го року навчання (група «С») із базовою професійною підготовкою за напрямком «Комерційні послуги».

Зазначає, що їх донька проживає разом з позивачкою в Італії, навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Позивач самостійно утримує доньку, забезпечує її витрати на проїзд до місця навчання, харчування, проживання, купівлю книг та необхідних канцтоварів, тощо.

____________________________________________________________________

22ц/794/587/2017 р. Головуючий у І інстанції Войтун О.Б.

Категорія: 50 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Позивач вказує, що ОСОБА_3 працює і отримує регулярний дохід, у зв'язку з чим має змогу утримувати спільну дитину.

Просила стягувати з ОСОБА_3І на її користь аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 усіх його заробітків щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 22 лютого 2017 року та до закінчення навчання чи досягнення ОСОБА_5 двадцятитрьохрічного віку - у зв'язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків про відсутність доказів, які б вказували на те, що навчання ОСОБА_5 є її основним заняттям, оскільки вважає, що навчання в Державній середній школі другого ступеню в Італії може бути тільки денним.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно зясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, 25 червня 1988 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відділом ЗАГСу м. Коростень Житомирської області було зареєстровано шлюб (а.с. 5), який розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17 листопада 2003 року.

Від шлюбу у сторін народились двоє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В позовній заяві позивач вказує, що досягнення ОСОБА_5 повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_5, яка проживає в Італії (а.с. 13-15), є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Державній середній школі другого ступеню в Італії, за програмою 5-го року навчання (група «С») із базовою професійною підготовкою за напрямком «Комерційні послуги» (а.с. 9-11).

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно з частиною 1статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Як розяснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які

продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та визнається представником позивача ОСОБА_1, ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 довготривалий час проживають в Італії, позивач працює, отримує дохід.

Крім того, представники позивача визнають той факт, що відповідач на даний час є одруженим, що також підтверджується копією свідоцтва про шлюб, дружина не працює, на утриманні відповідача перебуває малолітній син ОСОБА_9, 06 липня 2008 оку народження, отримує пенсію у розмірі 3200 грн.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При визначені розміру стягуваних аліментів судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи, і стягнуто аліменти на утримання дітей з урахуванням їх інтересів та з урахуванням можливостей відповідача.

Враховуючи наведене, матеріальне становище позивача та відповідача, наявність у останнього сім`ї та неповнолітньої дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: