Справа № 629/1172/17
Номер провадження 2/629/829/17
З А О Ч Н Е Р I Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.06.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Шевцова О.А.,
секретаря судових засідань Торенко Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайко Станіслава Анатолійовича до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 141509,27 грн та судовий збір у розмірі 2122,64 грн.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин викладених в ч. 1 ст. 224 ЦПК України (а.с. 77).
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, у зв'язку із чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Стаття 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому, такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної
Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» від 06.11.2009 № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 8-11) заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 01-006071-01 від 03.04.2013 року станом на 01.03.2017 року становить 141509,27 грн.
Згідно договору № 01-006071-01 (а.с. 12-22) ПАТ КБ «ЕНЕРГОБАНК» та ОСОБА_4 уклали 03.04.2013 року кредитний договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA.
Відповідно до виписок по особовим рахункам з 03.04.2013 року по 28.02.2017 року (а.с. 23-57) ОСОБА_4 жодного погашення заборгованості за кредитом не здійснювалось.
Як вбачається з вироку від 27.01.2017 року (а.с. 58-71) ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 був укладений фіктивний правочин та останній не мав наміру виконувати умови даного кредитного договору. Кредит отриманий відповідачем, є наслідком вчинення злочину, у зв'язку із чим є матеріальною шкодою, яка спричинена злочином. Таким чином, позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого цивільного права, а також не надано доказів в обгрунтування суми матеріальної шкоди.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України, не підлягає стягненню з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» і сплачений ним судовий збір у розмірі 2122,64 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11,57, 60, 88, 169, 209, 212,213-215 ЦПК України, ст. 257, 526, 527, 530, 625, 629 ЦК України, суд,
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайко Станіслава Анатолійовича до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте Лозівським міськрайонний судом Харківської області, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.А. Шевцов