Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/993/17
РІШЕННЯ

іменем України

29 червня 2017 року Яготинський районний суд Київської області, в складі:

головуючого судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині, справу за заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2, Заінтересована особа: Приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_3,про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановив:

В заяві до суду заявник вказала, що 12 грудня 2016 року помер її чоловік - ОСОБА_4. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки загальним розміром 1,2619 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Вощанцівської сільської ради Львівської області.

В передбачений ст. 1270 ЦК України термін, вона - ОСОБА_1 - від імені своєї малолітньої дочки - ОСОБА_2 - (спадкоємиці першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України) звернулася до Приватного нотаріуса Яготинського районного нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийнятя спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №47987949 від 07.06.2017 року.

В той же час, під час перегляду нотаріусом державного акту на право приватної власності на землю серія І- ЛВ №044812 з'ясувалося, що він містить незастережені виправлення в назві території на якій розміщена земельна ділянка, а саме замість «Вощанцівська сільська рада» було помилково зазначено, а потім закреслено «Вощанівська сільська рада», в звязку з цим, нотаріус не може прийняти даний правовстановлюючий документ та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно

Згідно п. 4.15. розділу 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, дані помилки не дають їй можливості скористатись своїм правом на оформлення спадщини після смерті чоловіка.

З узагальнення судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення ВС України за 2010 рік вбачається, що «...коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим....»

Врегулювати дане питання шляхом виправлення допущених помилок в правовстановлюючих документах, вона не може, оскільки інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах за № 43 від 04.05.1999 року не передбачено можливості внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення, крім того власник земельних ділянок помер.

Крім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом на земельну ділянку є свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Просила:

Встановити, що державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №044812, виданий 24.08.2002 року на земельну ділянку, загальною площею 1,2619 та, яка розташована на території Вошанцівської сільської ради, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім'я ОСОБА_4, на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 18 березня 2002 року №94, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13232, який містить виправлення в назві території, дійсно належить ОСОБА_4, який помер 12 грудня 2016 року.

В судове засідання заявник та зацікавлена особа не з»явились. В заявах до суду заявник підтримала свої вимоги, зацікавлена особа проти вимог заявника не заперечували, та просили розглянути с праву у їхню відсутність.

Пунктом 12 Постанови Пленуму ВСУ N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК України, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства...»

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В силу ст.257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 234, 256, 257 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Встановити, що державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЛВ №044812, виданий 24.08.2002 року на земельну ділянку, загальною площею 1,2619 та, яка розташована на території Вошанцівської сільської ради, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім'я ОСОБА_4, на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 18 березня 2002 року №94, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13232, який містить виправлення в назві території, дійсно належить ОСОБА_4, який помер 12 грудня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.