Справа №490/53/17 27.06.2017 27.06.2017 27.06.2017
Провадження №22-ц/784/1530/17
Справа 490/53/17
Провадження 22ц-784/1530/17 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.А.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2017р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представників сторін ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2017р.

за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

У січні 2017р. ОСОБА_4 предявила позов до ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначала, що працювала у відповідача на посаді завідувача відділення денного перебування хворих медичного центру і 28 грудня 2016р. була звільнена з роботи на підставі п.9 ст.36 КЗпП, п.6 ч.1 ст.29 Закону «Про запобігання корупції».

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просила про задоволення її вимог.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2017р. позов задоволено. Постановлено поновити ОСОБА_4 на посаді завідувача відділення денного перебування хворих медичного центру Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» зі стягненням на її користь 46669 грн. 12 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Додатковим рішенням цього ж суду від 29 травня 2017р. допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 9753 грн. 27 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 з 01 серпня 1999р. працювала на різних посадах, починаючи з лікаря приймально-діагностичного відділення лікарні Миколаївського морського порту, а з 13 червня 2013р. прийнята на посаду завідувача відділення денного перебування хворих медичного центру за переведенням до ДП «Миколаївський торговельний порт» у звязку з реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворення ДП «Адміністрація морських портів України».

22 вересня 2016р. під час робочої наради в медичному центрі обговорювалось питання про неможливість спільної роботи близьких родичів на якій заступник адміністрації з безпеки повідомив трудовий колектив про наявність наказу про проведення службових розслідувань.

26 грудня 2016р. начальником відділу з питань запобігання та виявлення корупції ДП «Адміністрація морських портів України» на імя керівника підприємства подано рапорт в якому зазначено, що у діяльності завідувача відділення денного перебування хворих медичного центру ОСОБА_4 наявний конфлікт інтересів, який має постійний характер, оскільки у її прямому підпорядкуванні перебуває рідна сестра ОСОБА_5, яка працює у цьому ж відділенні на посаді лікаря-терапевта. А перевести ОСОБА_4 неможливо через відсутність вакантних посад у медичному центрі. Крім того, завідуючим поліклінічним відділенням медичного центру є чоловік позивача ОСОБА_6 і це не призведе до врегулювання конфлікту інтересів.

Від надання пояснень з приводу виявленого конфлікту інтересів ОСОБА_4 відмовилась про що 26 грудня 2016р. було складено відповідний акт.

Наказом тимчасово виконуючого обовязки начальника МФ ДП «Адміністрація морських портів України» від 28 грудня 2016р. №1074 з метою врегулювання конфлікту інтересів та на виконання вимог ч.4 ст.28 Закону «Про запобігання корупції» ОСОБА_4 звільнено з посади завідувача відділення денного перебування хворих медичного центру на підставі п.9 ст.36 КЗпП, п.6 ч.1 ст.29 Закону «Про запобігання корупції».

Медичний центр Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» відповідно до п.п.3.1 п.3 Положення про медичний центр (затверджено тимчасово виконуючим обовязки начальника МФ ДП «Адміністрація морських портів України» 05 грудня 2016р.) складається з наступних підрозділів: керівництво; поліклінічне відділення; відділення денного перебування хворих, до складу якого входять кабінети фізіотерапевтичного лікування та масажу; стоматологічне відділення; клініко-діагностична лабораторія; господарча служба; здрав пункт.

На час звільнення ОСОБА_4 з роботи у медичному центрі були наявні наступні вакансії: фахівець підрозділу керівництво; лікар-офтальмолог підрозділу поліклінічне відділення; сестра медична фізіотерапевтичного кабінету підрозділу стоматологічного відділення; лікаря-лаборанта підрозділу клініко-діагностична лабораторія.

Враховуючи те, що роботодавець всупереч ст.ст.28,29,34 Закону «Про запобігання корупції» не вжив заходів з метою врегулювання конфлікту інтересів, який виник у ОСОБА_4 з близькою особою ОСОБА_5, а саме не запропонував їй наявні вакантні посади (крім посад лікар-офтальмолог підрозділу поліклінічне відділення, лікар-лаборант лікаря-лаборанта підрозділу клініко-діагностична лабораторія) у медичному центрі які виключають безпосередню підлеглість її з іншою близькою особою - ОСОБА_6 і ці посади за своїми характеристиками відповідають особистим та професійним якостями позивача, то можна погодитись з висновком суду про наявність підстав, передбачених ст.235 КЗпП для задоволення позову.

Проте не можна погодитись з висновком суду щодо можливості врегулювання конфлікту інтересів шляхом застосування такого заходу як зовнішній контроль, тому що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є близькими особами у звязку з чим конфлікт інтересів має постійний характер. А в силу ч.1 ст.34 Закону «Про запобігання корупції» службові повноваження здійснюються особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняною до неї особи під зовнішнім контролем у разі, якщо усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, обмеження її доступу до інформації чи перегляд її повноважень є неможливим та відсутні підстави для її переведення на іншу посаду або звільнення.

Однак такий висновок суду не є підставою для скасування або зміни рішення, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи (ч.3 ст.309 ЦПК).

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість переведення позивача є без підставними, так як згідно службової записки начальника відділу персоналу та організації праці, а також штатного заміщення в медичному центрі існували наступні вакансії: фахівець підрозділу керівництво; лікар-офтальмолог підрозділу поліклінічне відділення; сестра медична фізіотерапевтичного кабінету підрозділу стоматологічного відділення; лаборанта підрозділу клініко-діагностична лабораторія.

Так, відповідно п.п.2.1 п.2 посадової інструкції сестри медичної фізіотерапевтичного кабінету підрозділу стоматологічного відділення кваліфікаційними вимогами для зайняття даної посади є: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або базова вища освіта (бакалавр) за напрямом підготовки «Медицина», спеціальність «Сестринська справа», «Лікувальна справа» або «Акушерська справа», спеціалізація за фахом «Фізіотерапія», без вимог до стажу роботи.

Згідно посадової інструкції фахівця підрозділу керівництво (п.п.2.1 п.2) на цю посаду призначається особа, яка має повну або базову вищу освіту відповідного напряму підготовки (спеціаліст або бакалавр) без вимог до стажу роботи.

В той же час, позивач має повну освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та значний стаж роботи в цій галузі на різних посадах.

Отже, врегулювання конфлікту інтересів роботодавець міг усунути шляхом надання пропозиції позивачу перевестись на названі вакантні посади в медичному центрі.

Законність і обґрунтованість додаткового рішення не перевірялась в даному провадженні виходячи з того, що в резолютивній частині апеляційній скарги не ставилось питання про його скасування.

Приймаючи до уваги, що можливість оскарження додаткового рішення не виключається, колегія суддів вважає неможливим (передчасним) здійснення перевірки аргументів, викладених в мотивувальній частині апеляційної скарги стосовно додаткового рішення.

Оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, то апеляційна скарга в силу ч.2 ст.308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2017р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: