АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного банку «ВіЕс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛМИ», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.05.2017 заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково - заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на нежиле приміщення № 1 за адресою: АДРЕСА_3 та будинок за адресою: АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_5, а також на будівлю колишнього дитячого садочка за адресою: АДРЕСА_5, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ОЛМИ» (а.с. 160, 161).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати. Вважає, що у суду першої інстанції були відсутні належні підстави для забезпечення позову, оскільки суд не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОЛМИ», ОСОБА_3, ОСОБА_5, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № КР 28343 від 21.12.2007 в сумі 214 506,83 грн. та судовий збір у розмірі 3 217,60 грн.

Позивач також звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- накласти арешт на нерухоме майно, що належить ТОВ «ОЛМИ» на праві власності - будівлю колишнього дитячого садочка за адресою: АДРЕСА_5;

- накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 на праві власності - квартиру АДРЕСА_1; нежиле приміщення № 1 за адресою: АДРЕСА_6; будинок за адресою: АДРЕСА_4; квартира за адресою: АДРЕСА_2;

- обмежити право виїзду ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, який був виданий раніше (а.с. 141-143).

В обґрунтування заяви вказував, що невжиття саме цих заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів.

Частково задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, однак вважав за доцільне обрати способом забезпечення позову - заборону вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на майно, що належить відповідачам.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Зі змісту позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги до позичальника та поручителів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір, оскільки заборгованість за кредитним договором відсутня, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову, так як питання наявності чи відсутності заборгованості підлягає з'ясуванню під час розгляду справи по суті.

Застосований судом вид забезпечення позову є співмірним і не порушує прав ні відповідачів, ні інших осіб, оскільки відповідачі, як власники майна не позбавлені можливості володіти і користуватися ним, а лише тимчасово обмежені у праві розпорядження належним їм майном, що прямо передбачено законом.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми процесуального права, а також врахувавши зміст заявлених позовних вимог, суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову є безпідставними, висновків суду, на момент постановлення оскаржуваної ухвали, не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування судом апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного банку «ВіЕс Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛМИ», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва