Справа № 362/4810/16-ц Головуючий у І інстанції Ковбель М. М.
Провадження № 22-ц/780/3204/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 21.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Гуль В.В.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-

встановила:

у вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, а саме, що 24 січня 2016 року, близько 12 години 15 хвилин водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, держномер АІ 4416 АК, на 34 кілометрі автодороги Київ-Одеса допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_4, держномер НХ 54 URB, який належить позивачеві ОСОБА_3, в результаті чого автомобілю позивача завдано механічні пошкодження, вартість заподіяного позивачу матеріального збитку згідно товарознавчого дослідження оцінено в розмірі -135 893 грн.

15 лютого 2017 року позивач зменшив позовні вимоги оскільки ціна позову складає 135 893грн., а відповідав надав поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності від СК «Нова», та враховуючи той факт, що на даний час СК «Нова» збанкрутіла, позивач подав відповідну заяву та необхідні докази страхового випадку для отримання страхового відшкодування в межах ліміту 50 000грн. до Моторно-транспортного бюро України, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки у розмірі 85 893 грн. та 900 грн. за оплату дослідження.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим таким, що не відповідає обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, позивач на підтвердження порушення його прав надав реєстраційну форма V5C та її переклад, при чому нотаріусом на перекладі завірено лише підпис перекладача, а не справжність документу.

Апелянт, зазначає, що реєстраційна форма V5C видається британським агентством DVLA, що є аналогом вітчизняного МРЕВ (Міжрайонного реєстраційно екзаменаційного відділу Державної інспекції безпеки дорожнього руху).

Також, вказує, що Великобританія не є державою учасницею Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, то реєстраційна форма повинна була пройти процес легалізації в консульській установі перш ніж використовуватися у процесуальних зносинах.

Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем, оскільки останній в розумінні законодавства України взагалі немає будь якого належного документу, що він є власником або користувачем транспортного засобу, якому завдано шкоду.

Просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/325/16-п від 23.03.2016 року, 24 січня 2016 року о 12 год. 15 хв. ОСОБА_2 на автодорозі Київ-Одеса, 34 км + 300 м, керуючи автомобілем ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «Mercedes», номерний знак НХ54URB, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Відповідно до акту №53 виконаних робіт від 22 березня 2016 р. виконана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 робота по проведенню автотоварознавчого дослідження автомобіля Mercedes-Benz Е320 держномер №НХ54 URB виконана в повному обсязі.

З висновку №53 експертного автоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, вбачається, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Mercedes-Benz Е320 реєстраційний №НХ54 URB, складеного 22 березня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику Mercedes-Benz Е320 реєстраційний №НХ54 URB від пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, складає 135 893,67 грн.

Згідно повідомлення судового експерта відповідач був повідомлений про огляд ОСОБА_4 номер НХ 54 УРВ пошкодженого в ДТП з його участю.

Згідно нотаріально засвідченого 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі №2163, справжність підпису перекладача Захаренко - ОСОБА_7, перекладу тексту документа на транспортний засіб: реєстраційний номер - НХ54 URB, експлуатант транспортного засобу ОСОБА_8, марка ОСОБА_4, модель Е320.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Mercedes-Benz Е320, державний номерний знак НХ54 URB, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24 січня 2016 року, станом на 22 березня 2016 року, становить 135 893,67 грн., що підтверджується висновком судової експертизи, а оскільки позивач подав відповідну заяву та необхідні докази страхового випадку для отримання страхового відшкодування в межах ліміту 50 000грн. до Моторно-транспортного бюро України, то з відповідача підлягає стягненню різниця між вищевказаними сумами, яку повинен сплати відповідач, а саме 85 893 грн. та 900 грн. за оплату дослідження.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина 1 статті 1194 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивачем заявлено вимоги в сумі 85 893грн. та 900грн. за оплату дослідження, то зазначений позов є обґрунтованим який підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді