Справа № 591/1256/17
Провадження № 2/591/1324/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту», Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він на підставі контракту з 11.10.2015 року працював директором ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту». До закінчення строку дії контракту Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2017 року №69-к контракт припинено та його звільнено з роботи на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. На виконання вказаного наказу був виданий наказ Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 22.02.2017 року № 26-к про звільнення його з роботи з підстав визначених п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 17.02.2017 року. Відповідно до вказаних наказів, підставою для його звільнення стало те, що він, нібито вчинив дії що потягли за собою розмороження системи опалення у грудні 2016 року. Зазначив, що він ніяких порушень умов контракту та трудової дисципліни не допускав. В період роботи ужив усі необхідні заходи в межах недостатнього фінансування щодо забезпечення роботи системи опалення, тепломереж. Окрім того, в період коли сталася аварія, а за його розрахунками це сталося після 27.12.2016 року, він перебував на лікарняному та ніяким чином не міг вплинути на процес ліквідації наслідків аварії. Зазначив, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи було проведено з порушенням вимог закону, а саме після спливу місячного терміну з часу виявлення та його було звільнено з роботи під час тимчасової непрацездатності. Тому, просить скасувати вказані накази як незаконні, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.02.2017 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також пояснив, що про аварію йому стало відомо 10 січня 2017 року. Про вказану подію він Міністерство освіти не повідомляв, в той же час повідомив телефоном Департамент освіти відразу 10 січня 2017 року. Після чого відразу прихала комісія створена Департаментом освіти. Зазначив, що аварія сталася через аварійний стан тепломереж, відповідальність за які несе інша особа,а не він, не надання коштів на ремонт та складні погодні умова. Пояснив, що він перебував на лікарняному з 09.02.2017 року по 27.02.2017 року.

Міністерства освіти і науки України повідомлено про час та місце розгляду справи, але його представник до суду не зявився, подав письмові заперечення проти позову.

Представник Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації позов заперечив та пояснив, що контракт з позивачем було розірвано з дотриманням вимог закону та відсутні підстави для скасування наказів та поновлення позивача на роботі.

Представники Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» підтримали пояснення представника Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації та пояснили, що у зимовий період під час опалювального сезону за вказівкою позивача та за відсутності поважних причин було злито теплоносій з системи опалення училища, що призвело до розмороження системи опалення та аварії, внаслідок якої було пошкоджено майно та завдано збитки на значну суму.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи сторін в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24.09.2015 року між Міністерством освіти і науки України та позивачем укладено контракт про призначення позивача на посаду директора Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» на строк 5 років з 11.10.2015 року по 11.10.2020 року.

На виконання вказаного контракту видано наказ Міністерства освіти і науки України від 02.10.2015р. № 456-к про призначення позивача на посаду директора Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту».

Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.02.2017 року № 69-к позивача звільнено з посади директора Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» з підстав передбачених контрактом, згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та достроково припинено контракт від 24.09.2015 року.

На виконання вказаного наказу Міністерства освіти і науки України від 17.02.2017 року, 22.02.2017 року був виданий відповідний кадровий наказ Департаменту освіти і науки Сумської ОДА про звільнення позивача з роботи на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

На думку суду звільнення позивача проведено з дотриманням вимог закону.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. ( ст.21 КЗпП України).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про професійно-технічну освіту», пункту 33 постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1998 р. № 1240 «Про затвердження Положення про професійно-технічний навчальний заклад», пункту 2.2., підпунктів 2.5.1.3, 2.5.1.4, 2.5.2.10 контракту від 24.09.2015 між Міністерством освіти і науки України та директором навчального закладу ОСОБА_1 директор державного професійно-технічного навчального закладу організовує навчально- виробничий, навчально-виховний процесе, організовує господарську та соціально- побутову діяльність закладу, у встановленому порядку персонально відповідає за результати діяльності навчального закладу.

Пунктом 5.3.2 Контракту від 24.09.2015 року визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, у тому числі за пропозицією Департаменту, до закінчення терміну його дії в односторонньому порядку без попереджень у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, у наслідок чого для Навчального закладу настали негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і тому подібне).

Пунктом 2.5 Контракту передбачені обовязки керівника навчального закладу, зокрема керівник навчального закладу: Несе персональну відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов навчання, праці та виховання у Навчальному закладі (п. 2.5.1.3.); Несе персональну відповідальність за ефективне і раціональне використання та збереження бюджетних коштів, державного майна, закріпленого за навчальним закладом (п. 2.5.1.7.); Керівник зобовязаний забезпечити дотримання законодавства у діяльності навчального закладу, в тому числі щодо збереження майна та інших матеріальних цінностей, що належать навчальному закладу, недопущення необгрунтованої втрати матеріальних активів навчального закладу (п. 2.5.2.10).

Судом встановлено, що 10 січня 2017 року працівниками ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» були виявлено факт пошкодження системи опалення навчального закладу.

Відповідно до висновку будівельно-технологічного дослідження № 103 Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_2 внаслідок тривалого часу відключення від системи теплопостачання та низькою температурою зовнішнього середовища (до -16) відбулося розмерзання внутрішньої системи опалення та виходу із ладу опалювальних пристроїв, вартість ремонтно-будівельних робіт по відновлювальному ремонту приміщень навчального корпусу ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» в зв 'язку з аварійною ситуацією, що призвела до розмерзання системи опалення, складає 238 777 грн. Вартість матеріальної шкоди, завданої приміщенням навчального корпусу складає 114 352 грн.

Наказами Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 10.01.2017 № 4-ОД «Про створення комісії з вивчення надзвичайної ситуації в Державному навчальному закладі «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» та від 13.02.2017 № 75-ОД «Про створення комісії з додаткового вивчення надзвичайної ситуації в Державному навчальному закладі «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» було створено відповідну комісію, якою відібрані пояснення та встановлено що саме позивачем безпідставно було прийнято рішення щодо припинення опалення приміщень навчального закладу орієнтовано з 01.01.2017 року та продовжено термін зимових канікул до 27.01.2017 року.

Пояснення позивача з приводу того, що відключення системи опалення було здійснено ОСОБА_3 , який є відповідальним за цей напрямок роботи та у звязку з аварійною ситуацією. А розмерзання системи сталося внаслідок поганих погодних умов та застарілості системи не заслуговують на увагу.

Так, з пояснювальної записки завідуючого господарством Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та авторанспорту» ОСОБА_3 вбачається, що починаючи з листопада 2016 року директором навчального закладу ОСОБА_1 на нарадах неодноразово порушувалося питання необхідності розроблення заходів та пропозицій щодо економії енергоресурсів у зимовий період. Метою таких доручень було відключення навчального та адміністративного корпусів, виробничих майстерень від системи опалення. При цьому члени колективу неодноразово попереджали директора про негативні наслідки таких дій. Він під тиском позивача з 26.12.2016 року до 28.12.2016 року змушений був виконати заходи щодо встановлення запірної арматури на трубопроводи в теплокамері № 2 для подальшого перекриття системи опалення та злиття теплоносія.

З пояснень, наданих заступником директора з навчально-методичної роботи ОСОБА_4, старшим майстром ОСОБА_5, викладачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, майстром ОСОБА_8 1.1, встановлено, що у грудні 2016 року на одному із засідань адміністрації Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та авторанспорту» директором ОСОБА_1 дійсно було дано усне доручення завідуючому господарством ОСОБА_3І про відключення теплопостачання в навчальних корпусах з метою економії коштів. На першому поверсі навчального закладу було розміщено відповідне оголошення. Тоді ж було дано усне доручення директора ОСОБА_1 головам методичних комісій про ущільнення уроків виробничого навчання та виробничої практики, прийнято рішення про продовження зимових канікул до 27.01.2017 року.

З пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що він працює заступником директора департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації. 10 січня 2017 року надійшов телефонний дзвінок від ЗМІ про порив системи опалення в ДНЗ. Він передзвонив позивачу, але останній впевнив що все нормально і лише лопнула батарея. Він особисто поїхав зясувати, що сталося та виявив пошкодження системи опалення та безліч майна. Зазначив, що позивач не повідомляв про аварію. Після цього була створена комісія, поведена перевірки та складений акт. Зазначив, що розмерзання системи опалення сталося з вини позивача, який надав вказівку відключити опалення.

З пояснень свідка ОСОБА_3, який працював завідуючим господарством в ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» з 25.05.2015 року по 13.05.2017 року вбачається, що 10 січня 2017 року він вийшов на роботу та виявив порив системи опалення. Пояснив, що позивач з осені 2016 року неодноразово висував вимоги по необхідність встановлення засувок для ефективного використання енергоресурсів та створення можливостей відключення від системи опалення окремих будівель. Він та його колеги попереджали позивача, що такі дії в зимовий період можуть призвести до пошкоджень системи опалення. 23.12.2016 року позивач наполіг на початку проведення цих робіт. 26.12.2016 року були розпочаті роботи з врізання в систему опалення, для цього була придбана запірна апаратура та тепло вентилятори, було злито води з системи опалення. Воду злили повністю з системи опалення, а після виконання робіт підключили до опалення лише гуртожитки. Розмерзання системи опалення сталося з адміністративному корпусі, майстернях та учбовому корпусі до яких, після встановлення засувок не подавався теплоносій від котельні.

З пояснень свідка ОСОБА_5, яка працює на посаді заступника директора Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» вбачається, що на її думку ніякої аварії не було, а був запланований захід з розморожування системи опалення. Починаючи з листопада 2016 року, позивач вів на нарадах постійні розмови про необхідність економії коштів, оскільки не вистачає коштів на опалення. Вона та ОСОБА_3 казали що не можливо відключати опалення, але позивач сказав що це дасть можливість економити кошти та збільшити канікули. Оголошення про відключення опалення було розміщено на першому поверсі. Саме позивач надав вказівку відключити систему опалення та злити воду.

Свідок ОСОБА_4, яка працює заступником директора Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» пояснила, що з листопада 2016 року на засіданнях позивач повідомив про заплановане продовження канікул з метою економії коштів. Директор надав вказівку ОСОБА_3І злити воду з системи опалення. 10 січня 2017 року вона вийшла на роботу та виявила порив системи опалення. В її присутності ОСОБА_3 казав директору та всім присутнім, що злив води може призвести до поривів, оскільки холодно на вулиці, але директор наполіг на необхідності проведення цих робіт.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що працює викладачем Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту». 19.12.2016 року на нараді ОСОБА_4 повідомила про тривалість канікул з 01 по 29 січня 2017 року. Вона бачила оголошення про відключення опалення. 10 січня 2017 року вийшла на роботу та виявила пошкодження системи опалення в своєму кабінеті. Про це вона повідомила завідуючого господарства.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що працює викладачем Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту». 10 січня 2017 року вийшла на роботу та виявила пошкодження системи опалення в кабінеті. 23 грудня 2017 року на вахті було розміщено оголошення про відключення опалення. Зі слів їй відомо, що опалення відключили, щоб злити воду та відключити опалення учбових корпусів. Вона мешкає в гуртожитку та у них не було опалення з 26 грудня 2016 року по 30 грудня 2016, включили 31 грудня 2016 року.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що працює майстром виробничого навчання Державного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту». Наприкінці грудня 2016 року почали замінювати запірну арматуру. При цьому причин для її заміни з його точки зору не було. Тим більше не було причин цього робити взимку. Він вийшов на роботу 03 січня 2017 року, в майстерні температура була -2 (-3). Позивач давав розпорядження зварити пічки та опалювати навчальні приміщення. Пояснив, що система опалення дуже стара та з неї неможливо повністю злити усю воду. З його точки зору причиною аварії стало злиття води з системи опалення у зимовий період.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що працював слюсарем в ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту» та в грудні 2016 року ніяких аварійних ситуацій з системою опалення не було. 26-27 грудня були розпочаті роботи із заміни засовок і це були планові роботи. Воду з системи опалення зливали саме через заміну засовок. Пояснив, що надану для огляду доповідну записку (а.с. 228) він не писав та підпис на ній стоїть не його. Пояснення на а.с. 99 виконані та підписані ним.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він працює майстром виробничого навчання. 27-30 грудня 2016 року він проводив зварювальні роботи для встановлення засувок на учбові корпуси. Необхідності проведення таких робіт він не зясовував. Пояснив, що засувки робилися з метою створення можливості відключати від опалення будівлі роздільно. В січня 2017 року розмерзлася система опалення. Про те, якій роботи лід виконати йому сказав завгосп.

Надані суду позивачем акт від 10.01.2017 року та службові записки (а.с. 227-231) не можуть бути взяті до уваги, оскільки такий акт, як зазначив представник ДНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва та автотранспорту», відсутній на підприємстві. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пояснили що службові записки та акт підписали, оскільки побоювалися позивача. А ОСОБА_10 взагалі заперечив той факт, що він писав пояснювальну від 26.12.2016 року (а.с. 228) та при цьому зазначив, що він погана розуміє українську, а писати українською не може взагалі. При цьому суд зауважує, що позивачем для приєднання до справи поданий оригінал акту від 10 січня 2017 року.

За наведених обставин суд вважає, що відповідачами надані належні докази на підтвердження того, що позивачем неналежно виконувалися покладені на нього обовязки, що призвело до виведення з ладу системи опалення навчального закладу.

Також не заслуговує на увагу посилання позивача на порушення відповідачами місячного строку накладення дисциплінарного стягнення та порушення вимог закону у звязку із звільненням під час тимчасової непрацездатності.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, воно є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, повязану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Як встановлено судом, контракт на підставі якого позивача було призначено на посаду директора ДНЗ укладено між позивачем та Міністерством освіти і науки.

16 січня 2017 року на адресу Міністерства освіти і науки України надійшли клопотання Сумської обласної державної адміністрації від 13.01.2017 року № 01-17/420 та Департаменту освіти і науки Сумської обласної державної адміністрації від 13.01.2017 року № 03-10/205 щодо дострокового розірвання контракту, укладеного 24.09.2015 року з ОСОБА_1 за неналежне виконання керівником без причин покладених на нього обовязків, грубе порушення законодавства та обов'язків, передбачених контрактом, що призвело до виведення з ладу системи опалення навчального закладу.

З метою розгляду питання щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності Міністерством було винесене дане питання на розгляд експертно кадрової комісії з розгляду питань діяльності керівників навчальних закладів, установ професійно- технічної та позашкільної освіти, що підпорядковані Міністерству освіти і науки України (далі - Комісія). Позивача неодноразово викликали на засідання вказаної комісії, але позивач не зявлявся та подав клопотання про перенесення розгляд цього питання у звязку з перебуванням на лікарняному.

Як вбачається з копій лікарняних листків наданих позивачем у період з 09.02.2017 року по 27.02.2017 року позивач перебував на лікарняному.

Наказ про звільнення з роботи був виданий уповноваженим органом (яким у даному випадку є Міністерство освіти і науки України) 17.02.2017 року, тобто з дотриманням вимог ст. 148 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обовязки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду України від 3 червня 2009 року, рішеннях Верховного Суду України від 19 листопада 2008 року, від 3 лютого 2010 року та від 28 квітня 2010 року.

Також безпідставним є посилання позивача на недотримання відповідачами вимог Постанови КМУ від 19.03.1994 № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» та не повідомлення його за два тижні про звільнення, оскільки вказано Постанова КМУ не поширюється на керівників підприємств державної форми власності про що в її тексті прямо зазначено.

Окрім того, ані контракт, ані трудове законодавство не передбачає обовязку власника чи уповноваженого ним органу повідомляти керівника за два тижні про розірванням з ним контракту та звільнення з підстав визначених п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Зважаючи на викладене суд вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя