Справа № 127/4135/17
Провадження № 2/127/2439/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Укрресурси» про скасування наказу та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерної компанії «Укрресурси» про скасування наказу та зобовязання вчинити дії. Позов мотивував тим, що Рішенням ЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року № 25663/02, зобовязано Державу в трьохмісячний строк виконати рішення місцевих судів м. Вінниці, наведених в додатку до РЄСПЛ, в тому числі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року, яким зобовязано Акціонерну компанію «Укрресурси» змінити дату звільнення позивача, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року, видати трудову книжку та провести повний розрахунок, згідно законодавства.

Проте відповідач тривалий час не виконував і продовжує не виконувати належним чином, як чинне рішення Замостянського райсуду м. Вінниці, так і рішення ЄСПЛ. Проявляють бездіяльність і посадові особи ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, про що є 12 ухвал місцевих суддів, якими визнана протиправна бездіяльність державних виконавців.

В березні 2015 року відділ державної виконавчої служби звернувся до суду з листом про повернення йому виконавчого листа № 2/200-2004 для виконання рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року і лише 22.10.2015 року винесено постанову ВП № 49014939 про відкриття виконавчого провадження, але виконавча служба вчинити виконавчі дії до Укрресурсів не може, оскільки остання є банкрутом і перебуває на стадії припинення та має борги перед юридичними і фізичними особами.

Самостійно виконати належним чином рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року Арбітражний керуючий ліквідатор «Укрресурсів» відмовляється, відсилаючи позивача до суду для вирішення питання з датою наказу, записами в трудовій книжці і сумою повного розрахунку.

Позивачем було ініційовано заяву до ВСУ про перегляд за винятковими обставинами, що викликані РЄСПЛ, ухвали ВСУ, якою касаційна скарга була відхилена, а рішення Апеляційного суду Вінницької області залишено без змін, яке в свою чергу скасувало рішення Ленінського райсуду м. Вінниці про виплату частини коштів та видачу наказу про звільнення позивача в 2006 році.

07.12.2015 року на електронну пошту позивача від ліквідатора «Укрресурсів» надійшла копія наказу №1 про його звільнення з 01.12.2015 року, а також у телефонному режимі було обіцяно видати трудову книжку в залежності від того, яке рішення прийме ВСУ на засіданні 14.12.2015.

ВСУ у своїй постанові, вказав на те, що з огляду на наявність наказу про звільнення з 01.12.2015 року підстави перегляду рішень відпали.

Факти видачі наказу та отримання позивачем 26.12.2015 року трудової книжки встановлено низкою рішень Вінницького міського суду Вінницької області, що набули законної сили, зокрема від 02.02.2016 року, від 11.05.2016 року.

Проте, сам наказ, дата видачі трудової книжки та її заповнення не відповідають, як чинному законодавству так і рішенню Замостянського районного суд м. Вінниці від 01.03.2004 року і порушують права позивача, що вже захищенні РЄМПЛ та ст. 46 Конвенції.

Зокрема, в наказі №1 від 01.12.2015 року про звільнення не вказана причина звільнення, що зазначена в рішеннях Замостянського районного суду від 01.03.2004 року та від 25.01.2001 року, а саме що позивача звільнено по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства).

Згідно інструкції про Порядок ведення трудових книжок, що затверджений спільним наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту України від 23.07.1993 року № 58, про те що записі причин звільнення власник зобовязаний вказувати норму закону, що не здійснено відповідачем.

Окрім того, п. 4.1 розділу 4 вище вказаної інструкції зобовязано власника видати наказ про звільнення, що повинен співпадати з датою видачі трудової книжки та передбачає, що в день фактичної видачі трудової книжки 26.12.2015 року власник був зобовязаний, саме 26.12.2015 року видати новий наказ, але власник не видав нового наказу і згідно вимог законодавства тепер потрібно видавати новий наказ і в цей же день, але не пізніше наступного дня, видати належно заповнену трудову книжку.

Також в наказі не вказано про виплату позивачу вихідної допомоги, що передбачено при звільненні, чим порушуються права позивача.

Просив суд: скасувати наказ № 1 від 01.12.2015 року, виданий ДАК «Укрресурси» про звільнення ОСОБА_1 з 01.12.2015 року, як незаконний; зобовязати ДАК «Укрресурси» на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року та рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року видати наказ з поточною датою про звільнення ОСОБА_1 по п. 1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства), видати належно заповнену трудову книжку та провести повний розрахунок; зобовязати ДАК «Укрресурси» вказати в преамбулі нового наказу, дату нового наказу та його порядковий номер а також: «звільнити ОСОБА_1 з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу «Модуль» по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства), заповнити трудову книжку записами: порядковий номер,число, місяць, рік дати звільнення, в графі причини звільнення вказати: звільнений з посади заступника директора з питань будівництва Вінницького заводу «Модуль» по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства), підпис керівника Ліквідатора Укрресурсів і мокра печатка, в графі підстави звільнення вказати :РЄСПЛ від 17.07.2014 року, Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року та можливого рішення суду у цій справі та номер наказу про звільнення і його дата.

Визначити суму повного розрахунку з ОСОБА_1 на нову дату звільнення, з врахуванням 3-х місячної вихідної допомоги та направити цей розрахунок до Господарського суду м. Києва, де перебуває справа про банкрутство Укрресурсів для включення їх в реєстр кредиторських вимог та надати інформацію про суму боргу повного розрахунку департаменту ДВС Мінюсту України та Урядовому Уповноваженому у справах ЄСПЛ для закінчення виконання рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року № 2566/02 в невиконаній частині рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року.

Копію наказу, заповнену трудову книжку та розрахунок боргу вручити ОСОБА_1 в день видачі наказу, або не пізніше наступного дня чи направити прискореною поштою з описом вкладення за згоди ОСОБА_1

Надати інформацію про звільнення ОСОБА_1 по п.1 ст. 40 КЗпП України (ліквідація підприємства) до Вінницького міського Центру зайнятості населення, згідно законодавства.

Заявою від 16.03.2017 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, просив суд: скасувати наказ №1 від 01.12.2015 року виданий ДАК «Укрресурсами» про його звільнення з 01.12.2015 року, як незаконний; зобовязати ДАК «Укрресурси» на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року та рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року видати наказ з датою звільнення ОСОБА_1, з дня набуття рішенням по даній справі, по п.1 ст.40 КЗпП України (ліквідація підприємства), видати належно заповнену трудову книжку та провести повний розрахунок.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав за обставин викладених у справі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ДАК «Укрресурси» в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності представника відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року позов ОСОБА_1 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середньомісячного заробітку задоволено частково, зобовязано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07.03.2002 року про звільнення ОСОБА_1, виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 витрати повязані з розглядом трудового спору в сумі 900 грн. та на оплату адвоката в сумі 100 грн., а всього в загальній сумі 1000 грн. (а.с.9-10).

Відповідно до ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 19.05.2005 року, розяснено рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середньомісячного заробітку, а саме, що ДАК «Укрресурси» само повинно визначитися щодо дати видачі наказу про звільнення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та КЗпП України,при цьому провести з ним повний розрахунок(а.с.11).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» Державу Україна зобовязано, зокрема виконати в 3-х місячний строк рішення Замостянського районного суду від 01.03.2004 року (а.с.6-8).

Відповідно до наказу №1 від 01.12.2015 року ДАК «Укрресурси», на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження виданого ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 22.10.2015 року, зазначено:

«Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 08.05.2012 року на 01.12.2015 року на підставі рішення Замостняського районного суд м. Вінниці від 25.01.2001 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку, яку він вислав цінним листом з описом вкладення. Трудову книжку вручити особисто ОСОБА_1 26.12.2015 року (а.с.14).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З роз'яснень викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" слідує, що:

- розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним, або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це тягне за собою поновлення працівників на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт)закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених ч.2 цієї статті.

Зі змінами, відповідно до наказу № 1 від 01.12.2015 року на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження виданого ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 22.10.2015 року (а.с.14) позивач погодився, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення середнього заробітку та втраченої частини зарплати задоволено частково. Стягнуто з Акціонерної Компанії «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 767 322 грн. з яких доплату за сумісництво посад в сумі 4500 грн. щомісячно за період з 01.03.2002 року по 01.12.2015 року (4500 грн. 165 місяців)= 742 500 грн., середньомісячний заробіток за затримку видачі трудової книжки з 01.12.2015 року по 26.12.2015 року на суму 11 322 грн. і відшкодування за затримку проведення повного розрахунку за період з 01.12.2015 року по 01.01.2016 року середньомісячний заробіток на суму 13 500 грн.(а.с.21-23).

З вище вказаного рішення вбачається, що відшкодування за затримку проведення повного розрахунку вираховувалось саме в період з 01.12.2015 року, тобто зі зміненої дати звільнення ОСОБА_1, відповідно до наказу № 1 від 01.12.2015 року.

Відповідні зміни до вище вказаного наказу влаштовували позивача ОСОБА_1, що також підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року, відповідно до якого позов ОСОБА_1 до Акціонерної Компанії «Укрресурси» про стягнення середньомісячного заробітку за затримку видачі трудової книжки, компенсацій за дні невикористаних щорічних відпусток і за затримку повного розрахунку та інших відшкодувань задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерної Компанії «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток на основній посаді заступника директора, в сумі 9000 грн. за затримку видачі трудової книжки за період з 09.05.2012 року по 01.12.2015 року в сумі 385 200 грн., компенсацію за дві невикористаних щорічних відпустки, при щомісячній доплаті 4500 грн. за період з 01.03.2002 року по 26.12.2015 року в сумі 49 627 грн., відшкодування за затримку повного розрахунку за період з 01.01.2016 року по 10.05.2016 року в сумі 58 500 грн. та вихідну допомогу за один місяць в сумі 13500 грн., а всього на загальну суму 506 827 грн. (а.с.24-26).

У вище вказаному рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року зазначено, що наказом № 1 від 01.12.2015 року ДАК «Укрресурси» змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 08.05.2012 року на 01.12.2015 року на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.01.2001 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку. Трудову книжку вручити особисто ОСОБА_1 Даний наказ виконано, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача, що оглянута судом в засіданні(а.с.24-26).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2016 року набуло законної сили 24.05.2016 року.

При розрахунку заборгованості у вище зазначеному рішенні суд посилався на змінену дату звільнення відповідно до наказу № 1 від 01.12.2015 року, що в свою чергу знову ж таки влаштовувало позивача.

В ухвалі Вищого Адміністративного суду України від 07.07.2016 року зазначено, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року включало в себе вимоги як зобовязального (зміна дати наказу про звільнення), так і майнового характеру (проведення повного розрахунку) (а.с.30-32).

Крім того, затримка видачі трудової книжки, яка не співпадає з днем видачі наказу про звільнення, не тягне за собою юридичних наслідків щодо видачі нового наказу про звільнення.

Дане питання врегульоване ч.5 ст. 235 КЗпП України, яка зазначає, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що було врахованого і врегульовано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2016р. ( а.с.21-23).

Принцип правової визначеності є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), в практиці Європейського суду з прав людини (далі Євросуд) розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У свою чергу, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, як наголошує Євросуд, означає, що: «жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. При цьому, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру» (п. 52 рішення Євросуду по справі «Рябих проти Росії» (2003).

З огляну на викладене, з заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вбачається зловживання останнім своїми правами, оскільки при наявності виконаного рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004р., невиконання якого було предметом розгляду ЄСПЛ, останній намагається схилити суд до винесення нового по суті рішення суду, оскільки рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004р. не було передбачено видачу нового наказу, а лише зміну дати наказу про звільнення ОСОБА_1, що і було зроблено Арбітражний керуючий-ліквідатор ДАТ «Укрресурси» при видачі наказу №1 від 01.12.2015р.

А отже підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 40, 42, 47, 49-2, 97, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Укрресурси» про скасування наказу та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення, а особами, які не були присутні під час його проголошення - в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: