Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1103/17

Провадження № 2/126/538/2017

"19" червня 2017 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Джулинської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.11.1987 року був прийнятий на роботу трактористом в колгосп ім. Котовського, правонаступниками якого є КСП «Агрофірма» Джулинка», ТОВ «Агрофірма» Джулинка» с. Джулинка Бершадського району, де працював до 01.05.1997 року.

На час реорганізації колгоспу ім. Котовського в КСП «А/Ф «Джулинка», а саме 01.11.1992 року позивач перебував на службі в лавах ОСОБА_2, тому не мав змоги написати заяву про вступ в члени КСП «Агрофірма» Джулинка».

Знаючи про те, що бувші колгоспники мають право на земельну частку (пай), в лютому 2016 року він звернувся до відділу Держгеокадастру у Бершадському районі із заявою про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай), але з отриманої відповіді дізнався, що його не внесли у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та ТОВ «Агрофірма «Джулинка», яке є правонаступником КСП «Агрофірма «Джулинка», Бершадського району Вінницької області 03.01.1996 року отримало Державний акт на право колективної власності на землю та були затверджені списки осіб, які мають право на земельний най, але у додатку до Державного акту на право колективної власності позивач не вказаний.

ОСОБА_1 вважає, що його прізвище помилково не було внесено до списків осіб, що мають право на земельний пай, оскільки право на земельну частку (пай) йому гарантовано законодавством України, так як з 01.11.1987 року він був членом колгоспу ім. Котовського, правонаступниками якого є КСП «Агрофірма» Джулинка», ТОВ «Агрофірма» Джулинка» с. Джулинка Бершадського району і на день видачі (03.01.1996) підприємству державного акту на право колективної власності на землю продовжував працювати в товаристві.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Джулинської сільської ради, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 2, 16 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 18861, 20 грн. із земель запасу Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області.

Від представника позивача ОСОБА_3 до початку розгляду справи по суті надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник Джулинської сільської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії трудової книжки серії ОД №197491 (а.с.8,9) та довідки ТОВ «Агрофірма «Джулинка» №79 від 18.04.2016 року (а.с.13), ОСОБА_1 з 01.11.1987 року по 01.07.1990 року, з 02.01.1993 року по 30.01.1993 року та з 01.11.1996 року по 01.05.1997 року працював у колгоспі ім. Котовського с. Джулинка Бершадського району Вінницької області, реорганізованого в КСП «Агрофірма «Джулинка», реорганізованого в ТОВ «Агрофірма «Джулинка».

Згідно довідки ТОВ «Агрофірма «Джулинка» №86 від 12.05.2016 року 9а.с.12) позивач на час реорганізації колгоспу ім.. Котовського в КСП «А/Ф «Джулинка», а саме 01.11.1992 року перебував на службі в армії, а тому не написав заяву про вступ в члени КСП.

Відповідно до довідки Відділу Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області №М-179/0-164/6-16 від 29.02.2016 року (а.с.11) вбачається, що у додатку до Державного акту на право колективної власності, який був виданий КСП «Агрофірма «Джулинка» с. Джулинка, 03.01.1996 року №15 на підставі рішення 2 сесії 22 скликання Джулинської сільської ради від 24.12.1995 року, ОСОБА_1 не вказаний.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що на час паювання земель між працівниками колективного сільськогосподарського підприємства він був членом КСП ім. Котовського, хоча сам же зазначає, що із заявою про вступ у члени КСП не звертався.

За положеннями пункту 1 Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства; паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (абзаци 2, 3).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 цього Указу).

Тобто, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів сільськогосподарського товариства до списків доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському товариству, членом якого є особа.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю, вона працювала в цьому підприємстві й була його членом.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ст. 5 Закону України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною другою статті 59 ЦПК встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про волевиявлення позивача стати членом колгоспу ім. Котовського, КСП «Агрофірма «Джулинка» (письмова заява), або про те, що на момент паювання земель КСП він був членом зазначеного підприємства та безпідставно не був включений у списки на отримання земельної частки (паю).

Позивачем не надано доказів того, що він був членом та працював у колгоспі ім. Котовського на час його реорганізації в КСП «Агрофірма «Джулинка» 01.11.1992 року. А також того, що, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Агрофірма «Джулинка» 03.01.1996 року він працював на даному підприємстві. Згідно копії трудової книжки серії ОД №197491 (а.с.8,9) та довідки ТОВ «Агрофірма «Джулинка» №79 від 18.04.2016 року (а.с.13), ОСОБА_1 з 02.07.1990 року по 01.01.1993 року та з 31.01.1993 року по 31.10.1996 року не працював у колгоспі ім. Котовського с. Джулинка Бершадського району Вінницької області, реорганізованого в КСП «Агрофірма «Джулинка», реорганізованого в ТОВ «Агрофірма «Джулинка».

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення у звязку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ч. 1 ст. 1, ст. 5 Закону України від 14 лютого 1992 року «Про колективне сільськогосподарське підприємство» ст. 257,267 ЦК України, ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Джулинської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. І. Губко