АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 755/1163/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - СавлукТ.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/6412/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Дука В.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа - ОСОБА_6, про встановлення нікчемності кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва у з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» в якому просив встановити нікчемність Кредитного договору №50011273 від 26 листопада 2013 року, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував на те, що 26 листопада 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 50011273, відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти на придбання автомобіля. Позивач зазначає, що він належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, однак в подальшому розмір щомісячних платежів значно збільшився, їх розмір корегувався самостійно відповідачем, що призвело до неможливості виконувати позивачем зобов'язань за договором, а тому позивач вважає, що відповідачем порушено ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитний договір не містить сукупну вартість кредиту в грошовому виразі та у відсотковому значенні, не визначає абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), ці умови є суттєвими для даного виду договору, відсутність такої інформації на момент укладання договору позбавило позивача зробити свідомий вибір при укладання договору про надання споживчого кредиту, та укласти договір в край невигідних для нього умовах, що спонукало звернутись з цим позовом до суду для встановлення нікчемності кредитного договору для захисту свого порушеного права.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Мобіліті»,третя особа - ОСОБА_6, про встановлення нікчемності кредитного договору - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 31 березня 2017 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 та встановити факт нікчемності кредитного договору № 50011273 від 26 листопада 2013 року та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не надав оцінку висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 16 грудня 2016 року №8130/21167/16-45. Також зазначає, що висновок суду про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів є необґрунтованим та не відповідає вимогам ст.215 ЦК України.

Крім того зазначає, що суд зобов'язаний був не обмежуватись виключно фактом підписання спірного договору, а перевірити його відповідність законодавству про захист прав споживачів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Третя особа у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності третьої особи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 листопада 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 50011273, відповідно до умов якого, ТОВ «Порше Мобіліті» надало позивачу кредит в розмірі 123098,90 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 14956,42 доларів США, з відсотковою ставкою 9,90 % річних строком на 36 місяців, з цільовим призначенням кредиту - для придбання транспортного засобу та додатковий кредит у розмірі 9199 грн 48 к. на тих самих умовах.

Кредитний договір № 50011273 від 26 листопада 2013 року з самого договору, графіку погашення кредиту, додаткової угоди та загальних умов кредитування.

Відповідно до графіку погашення кредиту між сторонами визначено щомісячний платіж у розмірі 575, 81 доларів США, який з розрахунку курсу долара США, зазначеного у договорі, складав 4 739 грн 20 к. Також позивача було повідомлено, що сума процентів за користування кредитом на рік становить 6 562 грн 37 к., сума додаткового кредиту на рік становить 9 199 грн 48 к., сума процентів за користування додатковим кредитом на рік становить 76 грн 05 к.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 29 листопада 2013 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до п. 1.1 якого позивач передав у заставу автомобіль Seat Leon д/н НОМЕР_1, вартістю 193 673 грн 54 к.

21 травня 2014 року між сторонами укладено Додаткову угоду та новий Графік погашення кредиту, відповідно до умов яких строк надання кредиту збільшився до 84 місяців, сума процентів за користування кредитом на рік становить 6 327 грн 29 к., сума додаткового кредиту на рік - 9 199 грн 48 к., сума процентів за користування додатковим кредитом - 76 грн 05 к.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним положень кредитного договору в цілому, договору застави транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що підстав для визнання договору недійсним немає, зважаючи на те, що умов договору щодо використання еквіваленту при розрахунках щомісячних платежів не порушують норми чинного законодавства та врегульовані положеннями Цивільного кодексу України; валютні ризики при укладенні договорів рівномірно покладаються на сторони та коливання курсу іноземної валюти не є підставою для розірвання договору; положення Кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже враховуючи положення ч. 3 ст.61 ЦПК України, колегія суддів вважає, що посилання апелянта на порушення відповідачем положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими, оскільки у судових рішеннях Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року судом було надано оцінку вказаним обставинам та встановлено, що укладений кредитний договір відповідає ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку експерта від 16 грудня 2016 року №8130/21167/16-45, оскільки суд у своєму рішенні вірно зазначив, що даний висновок не стосується предмету доказування в межах даного спору, що відповідає вимогам ч.3 ст.58 ЦПК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що кредитний договір укладено між сторонами в письмовій формі, за змістом оспорюваного правочину сторонами досягнуто всіх істотних умов обов'язкових для даного виду договору, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодився з його умовами та не заперечував проти надання кредиту у валюті кредитування для придбання транспортного засобу, факт отримання кредитних коштів не заперечується позивачем, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов'язань по кредитному договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: