Справа № 152/874/17
УХВАЛА

30 червня 2017 року Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області

ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та його поділ,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним позовом.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 16.10.1988 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Шаргородського районного суду у 1995 році. Від шлюбу він та відповідачка мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. До його арешту у 2014 році він із сімєю проживав у збудованому ним та відповідачкою у 1994-1998 роках будинку в с. Пасинки Шаргородського району. Вироком Шаргородського районного суду від 18.05.2015 року його засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Після розірвання шлюбу із відповідачкою у 1995 році, вони невдовзі відновили подружні стосунки. За час перебування в шлюбі ним та відповідачкою спільно придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У них завжди було велике господарство, вони обробляли земельну ділянку, а виручену продукцію реалізовували, отримуючи значні кошти.

Крім того, він 25 років працював трактористом, робота добре оплачувалась.

Відповідачка не працювала, але вела з ним господарство, виховувала дітей.

З невідомих йому причин півроку тому відповідачка змінила відношення до нього.

Йому стало відомо, що вона продала худобу, млин, має намір продати будинок та змінити місце проживання. Таким чином, відповідачка без його згоди розпорядилась спільним майном, на 1/2 частину якого він має право, придбавши на виручені кошти квартиру у м. Жмеринка.

Так, будинок, що знаходиться по вул. Жовтневій, 6а, в с. Пасинки, побудований ним та відповідачкою у 1995-1998 роках та має всі зручності. Також, ними побудовано господарські будівлі. Всі будівлі розташовані на земельній ділянці площею 2,880 га, виданій на підставі рішення Пасинківської сільської ради.

Вказаний будинок, який він оцінює у 800000 грн. і вважає, що відповідачка не заперечуватиме щодо такої оцінки, зареєстрований на імя відповідачки.

Також, на імя відповідачки зареєстрований автомобіль «Mitsubishi», з державним номерним знаком АВ 5043 АТ, що придбаний за їх спільні кошти у розмірі 100000 грн. у 2008 році.

Ним та відповідачкою також спільно придбано оприскувач за 20000 грн.

Поділу також підлягає майно, що було на час його арешту в господарстві: холодильник 1000 грн., пральна машина 2000 грн., оприскувач 20000 грн., корова 25000 грн., млин 40000 грн., поросята 6-місячні 5000 грн., порося 100 кг. 2000 грн., порося 150 кг. 3000 грн., а всього майна на 98000 грн.

На вказане майно він не претендує та не заперечує, щоб воно залишилося у власності відповідачки.

Вважає, що за ним слід визнати право власності на 1/2 частину будинку.

Просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку та надвірних будівель, що знаходяться в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області по вул. Жовтнева, 6-а; стягнути з відповідачки на його користь 50000 грн. вартість 1/2 частини автомобіля «Mitsubishi», з державним номерним знаком АВ 5043 АТ; відповідачці ОСОБА_3 виділити та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку та надвірних будівель, що знаходяться в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області по вул. Жовтнева, 6-а та автомобіль «Mitsubishi», з державним номерним знаком АВ 5043 АТ.

Ухвалою судді від 31.05.2017 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_2, оскільки вона подана з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, зокрема, відповідно до ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати подання. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначені вимоги ст.119 ЦПК України не були дотримані.

Так, позовна заява ОСОБА_2, в порушення вимог п.п.4, 5, 6 ч.2 ст.119 ЦПК України, не містила зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Зокрема, позивач у позовній заяві не зазначив доказів щодо обсягу спільно нажитого з відповідачкою майна, наявного на період звернення з позовом до суду.

Також, позивач не зазначив доказів у обґрунтування того, що у нього є труднощі із витребуванням будь-яких документів, що б підтверджували наявність майна, його обсяг, вартість, джерело і час його придбання.

Крім того, позивач, вказуючи вартість певного предмета майна, не зазначив доказів, що підтверджують дану обставину, тобто наявність певних предметів майна, вартість, час придбання, та не додає їх до позову, тобто вартість майна обґрунтовується тільки припущеннями позивача; не зазначено доказів часу придбання майна та виконання робіт.

Позивач не зазначив ціни позову, в порушення вимог п.4 ч.1 ст.119 ЦПК України, вказавши, зокрема, що він самостійно оцінює будинок у 800000 грн. Проте, позивач не зазначив доказів того, що неможливо зробити оцінку чи встановити вартість спірного майна, або доказів наявності перешкод у її визначенні, у звязку із чим, в порушення вимог ст.119 ЦПК України, не зазначив ціни позову щодо вимог майнового характеру про визнання за ним права власності на частину спільного майна подружжя.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Таким чином, у позовній заяві, в порушення вимог ст.119 ЦПК України, позивач не зазначив доказів в обґрунтування ціни позову та позовних вимог, а зазначені обставини та ціна позову обґрунтовуються припущеннями позивача.

При цьому позивач не зазначив доказів у обґрунтування того, що у нього є труднощі із витребуванням будь-яких документів, що б підтверджували наявність майна та оцінку його вартості, оскільки зсилається на те, що йому при складанні вказаного позову надається кваліфікована безоплатна правова допомога.

Крім того, в порушення вимог ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви позивачем не було додано квитанцію про сплату ним судового збору.

Натомість позивачем подано заяву про звільнення його від сплати судового збору, у якій останній посилається на те, що відбуває покарання у виправній колонії, не працює, тому у нього відсутні кошти на оплату судового збору. Колишня дружина та діти відмовилися від нього, інші родичі фінансово незабезпечені, тому допомогти з коштами йому не можуть. Враховуючи це, просить визнати причину несплати поважною та звільнити його від сплати судового збору.

Згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік обєктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Так, відповідно до п.17 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанція звільняються: засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не повязаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, у справах, повязаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний суд України у своєму рішенні від 28.11.2013 року №12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року №R (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D). Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до частини першої статті 5 ЦПК України, правосуддя здійснюється на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом, в тому числі, незалежно від майнового стану.

За змістом частин першої та третьої ст.82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі… суд може зменшити розмір належних до оплати с удових витрат, повязаних із розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Аналогічні правила встановлені у статті 8 Закону України «Про судовий збір», якою суду надано право, враховуючи майновий стан сторони, зменшувати розмір судового збору, звільняти від його сплати, розстрочувати чи відстрочувати сплату судового збору.

Виходячи з розяснень, що містяться в п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до ст.8 Закону ЗУ «Про судовий збір» та ст.82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом…

При цьому, у заяві про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_2 не навів достатніх доводів, не зазначив доказів у підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, є для нього непомірно великим, а те, що він відбуває покарання у виправній колонії не є підставою для звільнення від сплати судового збору, так як статтею 5 Закону України «Про судовий збір» чітко передбачено пільги щодо сплати судового збору засудженим до покарання у виді позбавлення волі.

Посилання позивача на те, що він, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, не працює, не є підставою для звільнення його від сплати судового збору і порушує конституційну засаду судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк позивачу, що не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали і розяснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Проте, ухвала судді від 31.05.2017 року до даного часу залишена без належного реагування, хоча отримана позивачем ОСОБА_2 12.06.2017 року, що підтверджується розпискою про вручення копії ухвали суду.

Оскільки цивільним процесуальним законодавством України не передбачено надання повторного строку на виправлення недоліків позовної заяви, то позовна заява ОСОБА_2 вважається неподаною і повертається позивачеві.

Дана ухвала не перешкоджає повторному зверненню до суду з позовом, поданим і оформленим в порядку, встановленому ст.119 ЦПК України, після усунення зазначених в ухвалі обставин.

Керуючись ст.ст.121, 210 ЦПК України

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та його поділ повернути позивачеві.

Розяснити, що позивач вправі повторно звернутися до суду у загальному порядку з позовом, поданим і оформленим відповідно до ст.119 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: