Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Житомирської міської ради, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», про визнання права постійного користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», про витребування житла з чужого незаконного володіння, зобов'язання зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року та касаційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1992 року разом зі своєю дружиною за усним дозволом керівництва Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 16 (далі - КВЖРЕП № 16) вселився до квартири АДРЕСА_1, за проживання в якій сплачував комунальні послуги.

У зв'язку із тим, що ордер йому не видавався, а Житомирська міська рада заперечувала проти проживання його в квартирі, позивач просив визнати за ним право постійного користування зазначеним вище житловим приміщенням з видачею ордера.

У жовтні 2014 року Житомирська міська рада звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому посилалась на те, що відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_1 без належних правових підстав, у зв'язку із чим просила витребувати вказану квартиру із чужого незаконного володіння та зобов'язати зняти їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_3 в частині зобов'язання видати ордер залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право постійного користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову Житомирської міської ради відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову Житомирської міської ради.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасуватирішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позову та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі Житомирська міська рада просить скасуватиоскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, а в іншій частині судові рішення залишити без змін, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності Житомирської міської ради та знаходиться на балансі КВЖРЕП № 16.

З 1992 року ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 згідно з усним дозволом керівництва КВЖРЕП № 16 вселилися в зазначену вище квартиру, за яку сплачують житлово-комунальні послуги. Ордер на вселення у вказану квартиру не видавався.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення про надання жилого приміщення та ордер на вселення в спірну квартиру ОСОБА_3 не видавався, а сплата житлово-комунальних послуг за користування житлом, згідно з вимогами ЖК УРСР, не є підставою для задоволення позовних вимог.

Крім того, відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційним судом зазначено, що сім'я ОСОБА_3 вселилась у спірну квартиру та користується нею на законних підставах, а тому спосіб захисту порушеного права Житомирської міської ради в порядку ст. 387 ЦК України є неможливим. Разом з тим міська рада не позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом в порядку ЖК УРСР.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Врахувавши висновки, викладені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про направлення справи на новий апеляційний розгляд, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права постійного користування житловим приміщенням, оскільки рішення про надання жилого приміщення та ордер на вселення в спірну квартиру йому не видавався, а сама по собі сплата житлово-комунальних послуг за користування житлом, за вимогами ЖК Української РСР, не є такою підставою.

Крім того, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що Житомирською міською радою неправильно обрано спосіб захисту. Спірна квартира знаходиться у комунальній власності Житомирської міської ради, відповідачі за зустрічним позовом вселились у квартиру на законних підставах, а отже до спірних правовідносин не можна застосувати норму ст. 387 ЦК України.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційних скарг, дослідивши матеріали справи та зміст рішення апеляційного суду, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційних скарг та залишення без змін рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року, оскільки рішення суду апеляційної інстанції законне та обґрунтоване, а доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Житомирської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська