Справа № 236/2924/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 квітня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О. І.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя,
Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, на підтримання своєї позиції навела аргументи, аналогічні наведеним у позовній заяві; представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи (а.с.31,34,46), однак відповідачі для участі в судовому засіданні не прибули, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули.
З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.61 ЦПК України).
Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку України від 05.10.2011 року № 22 (а. с.13). ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно зі Статутом є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (а.с.14).
Згідно з довідкою Лиманської міської ради від 22.12.2016 року № 652/18-22 в житловому будинку, розташованому за адресою: Донецька область, м. Лиман (колишня назва м. Красний Лиман), вул. Івана Франка (колишня назва вул. ОСОБА_5), буд.3, зареєстровані ОСОБА_2,18.02.1983 р. н., та ОСОБА_3, 20.10.1982 р. н., відомості про реєстрацію за цією адресою інших осіб відсутні (а.с.28).
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.09.2014 року по справі № 236/3022/13-ц було задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 157387,05 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок) шляхом продажу цього предмета іпотекодержателем. Рішення набрало законної сили 15.09.2014року (а.с.7-8).

10.03.2016 року позивачем направлено на адресу відповідачів повідомлення із пропозицією передати житловий будинок в управління ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9,10). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вжито заходів щодо погашення заборгованості за кредитом, не передано предмет іпотеки в управління банку.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачено розд. V Закону України «Про іпотеку». Один із таких способів визначено положеннями ст. 34 вказаного Закону, де вказано, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або за рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства.

Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Нормами ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, підставою передачі іпотечного майна в управління законодавець визначив як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність у забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» на наявність вказаних обставин не посилається, натомість як підставу позовних вимог зазначає сам факт наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, з такими обставинами законодавець не пов'язує настання наслідків, на які розраховує позивач, а саме передачу майна в управління. Відтак, позивачем не доведено підстав, які б зумовлювали необхідність передачі житлового будинку в управління банку.

Також не підлягають задоволенню і вимоги банку про покладення на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обов'язку звільнення приміщень житлового будинку від речей та осіб, які там знаходяться, оскільки такі вимоги позивач зазначав як похідні від вимоги про передачу предмета іпотеки в управління, до того ж така вимога суперечить змісту розуміння управління цим майном за цільовим призначенням, оскільки фактично її реалізація призведе до припинення цільового використання майна як житлового приміщення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із відмовою у задоволенні позову судові витрати в справі покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 15,16, 509, 525-527, 530, 546-548,572-593, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 34 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3,4,8,10,60, 88,169,209,213,214,215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотеко держателя відмовити.

Судові витрати в справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили у випадку неподання заяви відповідачем про перегляд щодо нього заочного рішення та неподання позивачем апеляційної скарги.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення може подати до Краснолиманського міського суду Донецької області заяву про перегляд цього заочного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -