АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7558/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів на загальну суму 2 166 035, 46 гривень.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 у серпні 2016 року звернувся до суду з позовом де ставив питання щодо стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів на загальну суму 2 166 035,46 гривень.

Також ОСОБА_6 до суду було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в межах ціни позову - на загальну суму 2 166 035,46 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу де ставила питання щодо її скасування та прийняття нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначаючи, що накладаючи арешт на майно ОСОБА_5 суд першої інстанції не встановив та в оскаржуваному рішенні не вмотивував, чи дійсно між сторонами справи існує спір; чи є ОСОБА_5 відповідачем або іншої особою у справі, до якого необхідно застосувати заходи забезпечення позову, і до кого саме такі заходи необхідно застосовувати; в чому дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду та якими доказами така загроза/утруднення підтверджується, не мотивував та не зазначив причин обрання такого способу забезпечення позову як накладення арешту на майно, не встановив та не дослідив, чи є взагалі майно у відповідача і яке, якщо так - не дослідив його вартості, не визначив, на яке саме майно накладається арешт, у зв'язку із чим неможливо визначити співмірність із заявленими позивачем вимогами.

Представник відповідача підтримала подану апеляційну скаргу у повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно яке належить на праві власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в межах ціни позову, зазначав про те, що є підстави вважати, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вказуючи про наявність у власності відповідача квартири АДРЕСА_1 та легкового автомобіля «Сузукі».

Суд першої інстанції задовольняючи заяву також виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, положення ст. 151 ЦПК України, згідно якої суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У ч. 3 ст. 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У порушення вказаних норм процесуального права та роз'яснень Верховного Суду України судом першої інстанції не було перевірено, яке рухоме та нерухоме майно перебуває у власності відповідача та чи його вартість не перевищує розмір позовних вимог.

При цьому, судом було накладено арешт на все майно яке належить відповідачу на праві власності, а обов'язок про визначення його співмірності з позовними вимогами покладено на особу, яка буде здійснювати виконання ухвали суду, що суперечить положенням ч. 3 ст. 152 ЦПК України і є обов'язком суду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду, як така що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: