Справа № 595/719/17
Номер рядка звіту 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право на користування житлом по АДРЕСА_1, Тернопільської області, мотивуючи тим, що відповідачка втратила право на проживання у вказаному будинку після розлучення з ним. Крім того, він не може розпоряджатись житловим будинком на власний розсуд, що обмежує його права.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. З відповідачкою він перебував у шлюбі з 17 квітня 2003 року по 26 грудня 2016 року. Вважає, що оскільки шлюб між ним та відповідачкою розірвано, тому вона втратила право на користування його будинком. Крім того, відповідачка та її родина чинять йому перешкоди в користуванні житлом, тому він з лютого 2016 року у вказаному будинку не проживає, в зв'язку з чим просить визнати відповідачку такою, що втратила право на житло.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов заперечили, суду пояснили, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2003 року по 2016 рік.. В листопаді 2002 року її батьки за власні кошти купили для неї та позивача будинок, проте оформили його як подарунок та записали на позивача. Одружилися вони лише після досягнення нею 17-річного віку, 17.04.2003 року. У листопаді 2003 року, перейшли жити до спірного будинку. В шлюбі в них народилося п'ятеро дітей. До січня 2016 року позивач по справі проживав разом з нею у спірному будинку, після чого залишив сім'ю і повернувся жити до своїх батьків, де й проживає до цього часу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік. Вона постійно проживає у спірному будинку з листопада 2003 року, разом з п'ятьма неповнолітніми дітьми. Іншого житла у неї та дітей немає. Просять в позові відмовити.

Заслухавши позивача, відповідачку, її представника, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач є власником будинку в АДРЕСА_1, Бучацького району, про що свідчить договір дарування житлового будинку серії ВАВ № 791787 від 20.11.2002 року.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 26 грудня 2016 року

Згідно довідки № 391 від 19.04.2017 року, виданої Петрівською сільською радою Тлумацького району, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 зареєстрований та

проживає в с.Сокирчин, Тлумацького району, Івано-Франківської області.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи, у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи.

Згідно ч.2 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Посилання позивача на те, що відповідачка чинить перешкоди в користуванні його майном не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, на підтвердження таких обставин позивачем не надано суду жодного доказу.

Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини , пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Згідно з п. 4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користуватися ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 383 ЦК України,ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 156 Житлового Кодексу України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімїї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленностю між ним та власником або законом .

Зі змісту вказаних правових норм випливає, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачка була членом сім'ї позивача власника спірного житлового будинку, зареєстрована та проживала однією сім'єю в спірному приміщенні разом з власником.

Згідно ч.2,3 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування займаним приміщенням. Вказана правова норма передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, тобто при незмінності власника майна.

Як вбачається із пояснення ОСОБА_2, та не заперечується позивачем, вона проживала та продовжує проживати у будинку за адресою АДРЕСА_1, Тернопільської області.

Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житлом, позивачем не надано, тому вимога задоволенню не підлягає у зв'язку з недоведеністю обставин, на які позивач посилався як на підставу спозову.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,212,214,215 ЦПК України, ст.405 ЦК України, ст.9,64,71,156 ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р. О. Содомора