Справа № 236/2719/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарях Колесник О.І., Грицай Н.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман Донецької області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми виплат за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про поділ спільного сумісного майна до ОСОБА_3. На обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що з липня 2006 року до жовтня 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу має доньку ОСОБА_4,14.09.2006 р. н., яка мешкає разом із матірю.

Позивач та відповідач, перебуваючи у шлюбі, 06.11.2007 року за соціальною програмою «Будинок на селі» придбали житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою:Донецька область, м. Красний Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38. Договір щодо нерухомого майна був укладений ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, номер за реєстром 6211 від 06.11.2007 року, зареєстрований у КП «БТІ» м. Словянська за № 1473. Впродовж подружнього життя позивач користувалася обєктами нерухомого майна, вважала їх своєю власністю. Позивач вкладала належні їй кошти у ремонт будинку, заміну вікон, спорудження огорожі, придбання меблів.

Восени 2013 року сторони припинили шлюбні відносини, позивач разом з малолітньою донькою переїхала жити до будинку своїх батьків. ОСОБА_1 вважає, що ? частина житлового будинку та земельної ділянки має належати їй, вона влітку 2015 року запропонувала ОСОБА_3 укласти угоду про поділ майна, відповідач погоджувався, однак дотепер жодних дій, спрямованих на це, ним вчинено не було. Позивач вважає, що її майнове право порушене колишнім чоловіком, змушена звертатись до суду за захистом порушеного права, просить суд визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку та на ? частину зазначеної земельної ділянки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені нею позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, на підтримку заявлених вимог навела аргументи, аналогічні викладеним у позові. Додатково позивач зазначила, що після розірвання шлюбу сплатила ОСОБА_3 вартість половини кредиту за придбання будинку, однак розписок від колишнього чоловіка не вимагала, повірила йому на слово; позивач працювала вихователем в дитячому дошкільному закладі, у відпустці по догляду за дитиною перебувала лише впродовж року, потім повернулася на роботу, зароблені кошти вкладала у покращення сімейного побуту; будинок придбано було для потреб сімї, однак на теперішній час позивач та її донька не мають доступу до будинку, відповідач лише віддав їм компютер та компютерні меблі, а всім іншим користується сам, також відповідач здійснює без її згоди розібрання частини будинку на будівельні матеріали, які має намір продати.

Представник позивача ОСОБА_2 також підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити повністю, визнати за позивачем право власності на половину обєктів нерухомості, придбаних у шлюбі в інтересах сімї.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_1, повідомив, що в 2007 році його колишня дружина не працювала, працював він сам, оформлення кредиту для придбання житла також здійснював самостійно, сплачувати кошти за кредитом допомагали його батьки, а останні три роки він взагалі сам сплачував такі кошти.

Відповідач заявив зустрічний позов до позивача про стягнення суми виплат за кредитним договором. ОСОБА_3 вважає, що під час поділу майна подружжя мають бути враховані борги подружжя і правовідносини за зобовязаннями, які виникли в інтересах сімї. ОСОБА_1 наполягає на визнання за нею ? частини прав власності на нерухоме майно, однак не надавала ніяких коштів на погашення кредиту, отриманого для придбання житла, в тому числі впродовж 3 останніх років після розірвання шлюбу. Зобовязання за кредитом мають нести і чоловік, і дружина, а не лише той з подружжя, хто підписував договір. ОСОБА_3 просив суд стягнути зі своєї колишньої дружини кошти, сплачені ним за кредитним договором, за період з вересня 2013 року до вересня 2016 року в розмірі 9996,21 грн..

Відповідач підтвердив, що передував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, в шлюбі вони придбали житловий будинок, договір підписував він сам, позивач надавала на це свою згоду, у спірному будинку його родина проживала з осені 2007 року; земельну ділянку ОСОБА_3 оформив на своє імя, кошти на сплату кредиту за будинок надавали його батьки, ОСОБА_1 на той час не працювала, однак допомагала по господарству, за 2007-2013 рік він до неї жодних претензій не висуває, однак після розірвання шлюбу колишня дружина не сплачувала будь-якої частки кредиту за житло нарівні з ним, він самостійно здійснював погашення суми кредиту, а також ще і сплачував аліменти позивачу на утримання дитини, за ці три роки він сплатив 9996,21 грн. кредитних коштів, а отже, на його думку, ця сума має бути стягнута тепер судом з позивача.

Крім того, ОСОБА_3 просив суд застосувати перебачений законом строк 3-річної позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, оскільки, на думку відповідача, позивач такий строк пропустила без поважних причин, обчислювати такий строк слід з часу розірвання шлюбу між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечували проти зустрічного позову, вважали, що такі вимоги не можуть бути задоволені, позивач віддавала відповідачу частину зароблених нею коштів, відповідач сплачував кредит в повному обсязі після розірвання шлюбу за власною ініціативою, на теперішній час заборгованість за кредитом взагалі відсутня, а відтак, немає необхідності ділити зобовязання, якого не існує, між подружжям. Позивач та її представник просили також застосувати до зустрічних позовних вимог загальну позовну давність, передбачену нормами ЦК.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.61 ЦПК України).

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами документи, всебічно й повно зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, народилась 16.08.1988 року у м. Краматорську Донецької області, зареєстрована за адресою:Донецька область, м. Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_3 є громадянином України, народився 19.04.1985 року у с. Торське Краснолиманського району Донецької області,зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45).

Між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 15.07.2006 року, що підтверджено свідоцтвом серії 1-НО № 047391, виданим 15.07.2006 року виконкомом Кіровської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області (а.с. 7).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.10.2013 року по справі № 236/2708/13-ц шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 28.10.2013 року (а.с.8).

10.09.2007 року між Донецьким обласним Фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на купівлю з реконструкцією індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями, Фондом надано відповідачу пільговий кредит (а.с.58-59), а також укладено договір застави за кредитом на суму 30000,00 грн., предметом застави був житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38 (а.с.57).

06.11.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, розташованих за адресою: Донецька область, м. Красний Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38 (а.с.60).

Право власності на вказаний будинок зареєстроване КП «БТІ» м. Словянськ на імя відповідача(а.с.11). Право власності на земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою Донецька область, м. Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38, також зареєстроване на імя ОСОБА_3, що підтверджено державними актами на право власності на земельні ділянки (а.с.61,62).

Станом на 09.11.2016 року в будинку за адресою: Донецька область, м. Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38, ніхто не мешкає, земельною ділянко ніхто не користується з січня 2014 року, що підтверджено актом органу місцевого самоврядування (а.с.80).

Додатком до договору кредиту № 799 від 10.09.2007 року є «розрахунок погашення і плати за користування кредитом», згідно з яким з січня 2008 року по березень 2016 року ОСОБА_3 має сплачувати по 300,00 грн. щомісяця (а.с. 63-65). Відповідачем надані платіжні документи на підтвердження сплати ним щомісячно сум за кредитним договором (а.с. 66-78). Згідно з актом, складеним комісією Донецького обласного Фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, позичальник ОСОБА_3 повністю виконав зобовязання за кредитом (а. с. 79).

Вирішуючи заявлені вимоги за первісним позовом по суті, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно із ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з липня 2006 року до жовтня 2013 року, відповідачем 10.09.2007 року за згодою позивача та в інтересах сімї (що не заперечується сторонами) укладено договір кредиту та 06.11.2007 року - договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, придбане за договором нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку поділу спільного майна, отже, суд вважає за необхідне поділити між позивачем та відповідачем спірне майно в рівних частках, оскільки під час розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б дозволили відступати від визначених законом засад рівності.

З приводу заяви відповідача ОСОБА_3 щодо застосування строку позовної давності суд зазначає про таке.За змістом ст. ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя після розірвання шлюбу 28.10.2016 року (а.с.3-5). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 15.10.2013 року по справі № 236/2708/13-ц, рішення набрало законної сили 28.10.2013 року (а.с.8). Згідно із ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Отже, ОСОБА_1 подано позов у межах встановленого законом строку позовної давності, заява відповідача задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд повністю задовольняє первісний позов і визнає за позивачем право власності на ? частину спірних обєктів нерухомого майна.

Вирішуючи заявлені вимоги за зустрічним позовом, суд дійшов таких висновків.

Норми ч.4 ст. 65 СК України встановлюють, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобовязань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобовязання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Кошти за укладеним за час шлюбу договором № 799 від 10.09.2007 року відповідач ОСОБА_3 одержав для погашення кредиту, за який було придбано жилий будинок, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а також для здійснення переобладнання та ремонту цього жилого будинку. У подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів жилий будинок, внаслідок укладення договорів позики (кредиту) виникає також і зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники; договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

За змістом ст. 543 ЦК України уразі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1 ст. 544 ЦК України).

Також суд враховує викладену у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року по справі № 6-539цс16 правову позицію, згідно з якою між подружжям поділяється навпіл як сумісна власність, придбана на позичені кошти, так і боргові зобовязання повернути ці кошти кредитору.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пп. 1 і 2 ч.1 ст. 355 ЦПК, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, суд виходить з того, що договір кредиту № 799 від 10.09.2007 року відповідачем ОСОБА_3 було укладено в інтересах сімї, отримані кошти було використано на придбання будинку для родини, виконання зобовязання за згаданим договором в інтересах сім'ї у виді повернення позиченої грошової суми подружжя здійснює як солідарні боржники. Із наданих відповідачем квитанцій (а.с. 66-78) вбачається, що сплата коштів за кредитом здійснювалась саме ОСОБА_3, натомість позивачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів з приводу сплати нею кредитних платежів чи надання таких коштів відповідачу. Вказаним договором встановлено порядок виплати кредиту позичальником по 300,00 грн. щомісяця (а.с. 65). З вересня 2013 року по березень 2016 року включно відповідачем сплачено: 300грн.х 31 місяць=9300 грн.. Виконання зобовязань законом покладено на обох з подружжя, тому на позивача таке зобовязання покладається у розмірі: 9300 грн.:2=4650 грн..

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд враховує, що ОСОБА_3 звернувся з позовом лише у листопаді 2016 року, і за заявою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 застосовує позовну давність до зустрічних вимог відповідача, відмовляючи у стягненні коштів на виконання кредитних зобовязань за вересень жовтень 2013 року в розмірі 600,00 грн.(300 грн.х2=600 грн.).

Таким чином, суд частково задовольняє зустрічний позов та стягує з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 кошти на виконання зобовязань за договором кредиту, укладеним в інтересах сімї, в межах суми 4050,00 грн..

З приводу розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає таке.Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1 ст. 88 ЦПК України).

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджено квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.10.2016 року № 0.0.642515736.1 (а.с.2). З урахуванням повного задоволення первісного позову суд стягує цю суму з відповідача на користь позивача.

Відповідачем ОСОБА_3 при зверненні до суду із зустрічним позовом було сплачено 551,20 грн. судового збору, що підтверджено квитанцією АТ «Ощадбанк» від 22.11.2016 року № 55 (а.с.42). з урахуванням часткового задоволення зустрічного позову та з використанням засад пропорційності суд стягує з позивача на користь відповідача 223,32 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 18, 60, 61, 65, 70, 71, 104, 105, 114 СК України, ст. ст 3, 11, 12, 14, 15, 16, 251, 252, 253, 256, 257, 267, 543, 544 ЦК України, ст.ст. 3,4,10, 11, 15, 60, 61,79,88, 209, 213, 214, 215, 218ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1(16.08.1988 р. н., народжена в м. Краматорську Донецької області, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на частину спільного майна подружжя, а саме:

-на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою Донецька область, м. Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38;

-на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої за адресою Донецька область, м. Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38, кадастровий номер :02:000:0141;

-на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0520 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою Донецька область, м. Лиман, с. Торське, вул. Північна, буд.38, кадастровий номер :02:000:0142.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору в розмірі 551(пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми виплат за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (16.08.1988 р. н., народжена в м. Краматорську Донецької області, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3(19.04.1985 р. н., народжений в с. Торське Краснолиманського району Донецької області, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків) кошти, сплачені за кредитним договором, укладеним в одним із подружжя в інтересах сім`ї , в розмірі 4050(чотири тисячі пятдесят) гривень 00 копійок; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати щодо сплати судового збору в розмірі 223(двісті двадцять три) гривні32 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.04.2017 року.

Суддя -