АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2121/17 Справа № 183/555/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвій Л.О.,

за участі секретаря Григор»євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року по справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про вселення в будинок та реєстрацію, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що відповідач є її батьком ОСОБА_2 та власником будинку №7 по провулку Жданова (вул.Малютіна) в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

ОСОБА_3 одноособово користується будинком №7 по провулку Жданова (вул.Малютіна) в м.Новомосковську Дніпропетровської області. ОСОБА_5, зареєстрована з 19 лютого 1998 року по провулку Жданова, 7 (вул. Малютіна) в м.Новомосковську Дніпропетровської області.

ОСОБА_2, 23 травня 2013 року звертався з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку №7 по провулку Жданова (вул..Малютіна) в м.Новомосковську Дніпропетровської області.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року судом відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 ОСОБА_5 протягом періоду не проживання в будинку, намагається вселитися в будинок, тому що це її постійне місце проживання. Колишній власник будинку ОСОБА_2, померлий 15 січня 2015 року, а потім відповідач не дали ОСОБА_3 вселитись в будинок і остання вимушена звернутись з позовом до суду. ОСОБА_2 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (вул. Малютіна) в м. Новомосковську Дніпропетровської області разом з своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_3

01 вересня 2011 року була знята з реєстрації в м. Дніпропетровськ в гуртожиток по місцю навчання в Дніпропетровський педагогічний коледж Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_6, де була зареєстрована на весь час навчання, внаслідок чого має право на проживання і реєстрацію в будинку №7 по провулку Жданова (вул. Малютіна) в м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Звернувшись до батька - ОСОБА_3 з проханням про вселення в будинок та реєстрацію в ньому ОСОБА_2 отримала відмову, внаслідок чого, посилаючись на тимчасову відсутність за місцем реєстрації внаслідок свого навчання, просить зареєструвати її в будинок та вселити в нього.

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 в якому просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, вказуючи на те, що він є єдиним власником будинку № 7, що знаходиться за адресою: вул. Малютіна в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, що ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно Договору дарування від 29 листопада 2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 13707256 від 29 листопада 2013 року.

На час реєстрації була членом родини позивача за зустрічним позовом зазначає, що після припинення шлюбних відносин з ним та на час набуття позивачем за зустрічним позовом прав власника житлового будинку втратила право користування ним із припиненням права власності колишнього власника будинку. Зазначає, що визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та подальше зняття з реєстрації не позбавляє її права на житло, а є тільки правовою підставою для захисту права позивача за первісним позовом, адже в неї є власне житло, а саме - будинок, розташований за адресою вул. Заводська, 45А в м. Новомосковськ, який вона успадкувала після смерті свого батька - ОСОБА_7. В цьому будинку вона проживає з 2012 року по теперішній час.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про вселення в будинок та реєстрацію відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим будинком № 7 по провулку Малютіна, 7 в м.Новомосковську Дніпропетровської області

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

В іншій частині рішення сторонами не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у первісному позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка добровільно знялась з реєстрації та втратила правовий статус сім»ї відповідача.

Така позиція суду передчасна.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів інших осіб або державні та суспільні інтереси ( частини перша та друга статті 3 ЦПК України), суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права , свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обовязки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою скасування судового рішення.

Як видно із матеріалів цивільної справи, міськрайонний суд не залучив до участі у справі відповідний державний орган відповідальний за реєстрацію особи за місцем проживання , що є безумовною підставою для відмови у позові та не перешкоджає повторному зверхню позивачки до суду з відповідними вимогами.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

керуючись ч.3 ст.209, ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2016 року в оскаржуваній частині змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді: