Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Старовецького В.І.

при секретарі Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Словянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Словянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті. Дана заява мотивована тим, що 01 листопада 2014 року у місті Горлівка Донецької області померла бабуся заявника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

24.12.2014 року заявник отримала свідоцтво про смерть ОСОБА_2, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_2, зареєстрована Микитівським міським відділом запису актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актова запис №693 від 24.12.2014 року та яке не було внесено в реєстр актів цивільного стану та є недійсним на території України. Вона звернулася до Словянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть бабусі, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про смерть від 20.06.2017 року за №1675/15.23-19.

Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію. Видані на цій території після 01.12.2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для проведення державної реєстрації смерті бабусі на території України, отримання свідоцтва про смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах.

Просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка померла 01 листопада 2014 року у місті Горлівка Донецької області.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не зявилась, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті її бабусі ОСОБА_2 (а.с.19).

Представник заявника, адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 20.06.2017 (а.с.17), до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити заявлені вимоги (а.с.22.27.).

Заінтересована особа Словянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, відповідно до листа № 1693/15.23-23 від 23.06.2017 року просили розглянути справу без їх участі та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.30).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2571 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до заповіту серії ВРД № 258728, виданого в місті Горлівка Донецькій області, 10 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом другої Горлівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, заповіла усе своє майно, яке на день її смерті належіть їй, своєї онуці - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7).

Відповідно до витягу під № 25267946 про реєстрацію в спадковому реєстрі виданого 10.11.2010р. Другою Горлівською державною нотаріальною конторою, даний заповіт зареєстровано в спадковому реєстрі під номером 50259519, заповідач ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно паспорту громадянина України серії ВА 386794, виданого 26 червня 1996 року на імя наданого заявникомОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, саме заявник є тією особою на яку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, заповіла усе своє майно, згідно заповіту серії ВРД № 258728, виданого в місті Горлівка Донецькій області, 10 листопада 2010 року (а.с. 4-6).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-НО №808088, виданого 24 грудня 2014 року на тимчасово непідконтрольній Україні території, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 01 листопада2014 році у м. ГорлівкаДонецької області, у віці 84 роки (а.с.11)

Як вбачається з свідоцтва про поховання, виданого 03.05.2015р. КП «Простір»,ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про смерть серії І-НО №808088, була похована на кладовищі «Комсомолець» м. Горлівки (а.с.12).

Згідно з довідкою про причину смерті №335 від 01.11.2014 року, виданою,ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала АДРЕСА_1, померла 01 листопада2014 році у м. ГорлівкаДонецької області, у віці 84 роки, внаслідок атеросклеротичного кардіосклерозу з гіпертензією.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Тому, суд не може прийняти до уваги свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Лікарське свідоцтво про смерть №335 від 01.11.2014 року, видане міською КЗ ЦМСД №4 м. Горлівки, суд приймає дану довідку як доказ смерті ОСОБА_2 оскільки довідка була видана 01.11.2014 року тобто до періоду який вказано у наказі Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» які на той час знаходиться на території підконтрольної Україні, згідно з якими ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Борщівка, Городоцького району, Хмельницької області, громадянка України, померла 01 листопада2014 році у м. ГорлівкаДонецької області.

Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч. 8 ст. 256 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, щоОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Борщівка, Городоцького району, Хмельницької області, громадянка України, померла 01 листопада2014 році у м. ГорлівкаДонецької області, тобто на території, що контролювалася владою України. Згідно подіям які були в той, час на території м. Горлівка заявнику унеможливлюється реєстрація факту смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про її смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України.

Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті бабусі для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4. ст. 2571, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10-15, 60, 61, 107, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 2571, 367 ЦПК України,п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд

В И Р І Ш И В:

ЗаявуОСОБА_1, за участі заінтересованої особи: Словянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка мешкала АДРЕСА_1, та померла 01 листопада2014 році у м. ГорлівкаДонецької області.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_5