Номер провадження 2/201/324/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого незаконного володіння-,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 серпня 2016 року надійшла позовна заява ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6М.) до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.), треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 (далі ОСОБА_7Ф.) про витребування майна із чужого незаконного володіння.

ОСОБА_6 у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1996 року вона є власником квартири № 17, розташованої у будинку № 56 по вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпрі. У лютому 2015 року ОСОБА_6 стало відомо про те, що 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким зазначену квартиру було відчужено на користь ОСОБА_9 (далі ОСОБА_9А.). Зазначений договір купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2015 року у судовому порядку був визнаний недійсним, оскільки при його укладенні було використано підроблений договір купівлі-продажу квартири від 20 квітня 1996 року, копія паспорта на імя ОСОБА_6 не з її фотокарткою, а з фотокарткою іншої, невідомої позичу особи. Крім того, при укладенні договору від 03 лютого 2015 року на відчуження обєкта нерухомого майна не було отримано згоди чоловіка відчужувача ОСОБА_7

11 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, за умовами якого остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У звязку із тим, що указана квартира вибула із володіння ОСОБА_6 поза її волею на підставі підроблених документів, що було встановлено у судовому порядку, позивач просила витребувати із володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 квартиру № 17, яка розташована у будинку 56 по вулиці Набережній Перемоги у місті Дніпрі, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі № 201/11108/15-ц та призначено її до розгляду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою 04 серпня 2016 року розподілено судді Наумовій О.С., але у звязку із закінченням повноважень указаного судді розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 13 березня 2017 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П.

Ухвалою від 14 березня 2017 року суддею Ходаківським М.П. прийнято цивільну справу № 201/17964/15-ц до свого провадження та призначено її до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні. При цьому представником відповідача ОСОБА_4 заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи. Проте ураховуючи, що судовий розгляд даної цивільної справи триває з серпня 2016 року, у відповідача окрім зазначеного представника є також інший представник ОСОБА_3, за клопотанням якого розгляд справи у судовому засіданні 30 травня 2017 року був відкладений саме для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи, суд приходить до висновку про зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами, у звязку з чим вважає за можливе продовжити розгляд справи, а клопотання ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Приписами ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції належним чином повідомлена про призначене у справі судове засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та із матеріалів справи це вбачається, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрованого в реєстрі за № 3282, який був укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_6, належить квартира № 17, розташована у будинку № 56 по вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпро (том 1 а.с. 14, том 2 а.с. 56, 57, 58-59).

03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстрованим номером 29 був посвідчений договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, за умовами якого позивач відчужила на користь ОСОБА_9 квартиру № 17, розташовану у будинку № 56 по вулиці Набережна Перемоги у м. Дніпропетровську (том 2 а.с. 3, 4).

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 11 лютого 2015 року за реєстровим номером 289 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2, за яким перший відчужив, а остання придбала у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 1).

Судом також встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 03 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 29 (том 1 а.с. 7-8).

Дане судове рішення мотивовано посиланнями на ч. 3 ст. 203 ЦК України, зокрема тим, що у момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 3 лютого 2015 року ОСОБА_6 у нотаріальній конторі не знаходилась, оскільки перебувала у Німеччині, і кордон із Україною не перетинала, що підтверджено належними і допустимими доказами: довідкою про те, що 03 лютого 2015 року з 12 години 52 хвилин до 20 години 03 хвилин вона перебувала на робочому місці, а також довідкою державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже в даному судовому процесі не підлягають доказуванню допущені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 порушення при посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2015 року, а також недійсність вказаного правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-95цс13, яка є обовязковою для усіх судів України, указано, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Статтею 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Зважаючи на те, що спірна квартира вибула із власності позивача поза її волею, що підтверджується відповідним судовим рішенням, вимоги позову про витребування квартири від кінцевого набувача є обґрунтованими, оскільки такий спосіб захисту порушеного права є належним і узгоджується із приписами ст. 388 ЦК України.

Посилання відповідача та її представників на незаконний характер дій позивача, ОСОБА_9 та інших осіб суд не може прийняти як підставу для відмови у позові, оскільки вони на цей час мають непідтверджений характер, ґрунтуються на припущеннях і можуть бути доведені в межах досудового розслідування відповідного кримінального провадження, але на розгляд питання про витребування майна ОСОБА_6 наразі не впливають.

Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та приймаючи до уваги, що договір купівлі-продажу квартири від 03 лютого 2015 року щодо відчуження спірної квартири від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у судовому порядку визнано недійсним, ураховуючи приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, 169, 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати із володіння ОСОБА_2 (м. Дніпро, Набережна Перемоги, 56, кв. 17, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (Хагельсбруннен, 2С, м. Штутгарт, Німеччина, ідентифікаційний код НОМЕР_2) квартиру № 17, яка розташована у будинку 56 по Набережній Перемоги у місті Дніпрі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена у судовому засіданні 22 червня 2017 року. Повний текст рішення складено та підписано 26 червня 2017 року.

Суддя М.П. Ходаківський