Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: Десята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власницею 4/8 частин квартири АДРЕСА_1. 06.08.2010 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого успадкувала 1/8 частину квартири. Відповідно, має право на 5/8 частин квартири. 2/8 частини належить ОСОБА_4 Інші 2/8 квартири належали її покійному чоловіку. З метою реєстрації права власності на 1/8 частину квартири в порядку спадкування, вона 17.08.2015 року звернулася до органів реєстрації. Згідно отриманої інформації їй стало відомо, що постановою АА № 384534 від 08.09.2004 року накладено арешт на 1/4 частину квартири, власником якої є ОСОБА_3. З відповіді виконавчої служби було встановлено, що виконавчий документ стосовно ОСОБА_3 на виконанні у відділі не значиться. Крім того, у 2003 році належну ОСОБА_3 1/4 частину квартири останній подарував їй (позивачу) згідно договору дарування від 03.03.2003 року, та яку перереєстровано 28.03.2003 року. Тобто, виконавча служба наклала арешт на майно боржника, яке йому вже не належало. У зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності.

В судове засідання представник Десятої київської державної нотаріальної контори не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, надіслав заяву про розгляди справи без його присутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В суді встановлено, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Кирик А.О. серії АА № 384534 від 08.09.2004 року накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3, який є боржником по виконавчому листу № 2-2397 (стягувач ОСОБА_2.), виданому Дніпровським районним судом м. Києва.

Однак, як вбачається з договору дарування частини квартири від 03.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Палагута Л.О., ОСОБА_3 подарував належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_7 (змінила прізвище на «ОСОБА_7»). Тобто, на момент накладення державним виконавцем арешту, право власності боржника на частину квартири вже була припинена.

ОСОБА_1 зверталася із заявою до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, та отримала відповідь, що станом на 25.08.2015 року матеріали виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_3 на виконанні у відділі не перебувають, документація відділу до 2012 року знищена.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З матеріалів справи було встановлено, що державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва наклав арешт на майно боржника, яке останньому не належало. У зв'язку з чим ОСОБА_1 позбавлена можливості роз поряджатися своєю власністю, що є порушенням її законних прав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зняття арешту, який був накладений державним виконавцем.

В частині визнання права власності суд відмовляє, оскільки порядок набуття права власності визначено законодавством України. Крім того, по даній справі право власності позивача ніким не оспорюється.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту - задовольнити частково.

Зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_3, що був накладений на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 08 вересня 2004 року Серії АА 384534.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя: