Справа № 336/1997/17
Провадження № 2/336/1406/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шевченківський відділ реєстрації фізичних осіб Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання втраченим права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 80 в будинку 70 по вулиці Харчовій в місті Запоріжжі та зняти його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона на підставі договору дарування часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 21.06.2007 року, стала власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 та 27.11.2007 року зареєструвала своє право власності в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

В подальшому, позивач на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 25.03.2008 року, стала власником 1/3 частки вищевказаної квартири та 23.05.2008 року зареєструвала право власності на вказану частку.

16.08.2008 року позивач зареєструвала своє право власності на всю квартиру в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», тим самим ставши єдиним її власником.

Як зазначає позивач, з 24.08.2011 року в вищевказаній квартирі були зареєстровані та мешкали ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2 відповідач по справі.

29.03.2014 року ОСОБА_4 знялась з реєстрації у вказаній квартирі та вибула разом зі своїм сином ОСОБА_2 за адресою свого мешкання: м. Запоріжжя, вул. Музична, буд. 87.

Після того, як сімя ОСОБА_2 вибула з належної позивачу квартири, відповідач пообіцяв останній протягом місяця знятися з реєстраційного обліку у її помешканні, чого до теперішнього часу так і не зробив. На даний час відповідач змінив номер телефону, позивач немає можливості з ним спілкуватися.

Перебування відповідача на обліку в належній позивачу на праві власності квартирі, створює їй перешкоди у здійсненні повною мірою її права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим позивач звернулась з даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься заява її представника за змістом якої останній просить суд розглядати справу без його участі та участі позивача, просить позов задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача.

За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору дарування часток квартири від 21.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 4939 (а.с.13-14), копією витягу виданого ОП «ЗМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16823788 від 27.11.2007 року (а.с.15), копією договору купівлі-продажу частини квартири від 25.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 2156 (а.с.16-17), копією витягу з Державного реєстру правочинів № 5654972 від 25.03.2008 року (а.с.18), копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого ОП «ЗМБТІ» № 19915366 від 16.08.2008 року (а.с.19), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.20-23).

Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 25.04.2017 року (а.с.29) відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 2011 року за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з заяви наданої суду представником позивача (а.с.61) та підписаної сусідами позивача, відповідач ОСОБА_2 за вказаною вище адресою не мешкає, його ніколи не бачили.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, правомірними, оскільки відповідач у зазначеній квартирі не мешкає, точне місце перебування його невідоме, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на вищевикладену норму чинного законодавства, зняття з реєстрації особи проводиться уповноваженими та компетентними на те органами, на підставі рішення суду, відтак, суд вважає вимоги позивача в цій частині передчасними, та такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 208, 209, 212, 214, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Шевченківський відділ реєстрації фізичних осіб Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання втраченим права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою № 80 в будинку № 70 по вулиці Харчовій в місті Запоріжжі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р.Марко