Справа № 189/1955/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.06.2017 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосування реституції, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосування реституції. В позовній заяві він вказав, що 29.10.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу №1569. Перед укладанням правочину йому необхідно було придбати автомобіль. Побачивши рекламу відповідача, де пропонувались вигідні умови, він звернувся до даного товариства з метою швидкого придбання авто у лізинг. Від відповідача позивач розраховував отримати автомобіль у найкоротший термін з моменту підписання угоди. При зустрічі консультант пояснив умови, які необхідні для отримання авто, відповідно до яких позивач повинен був сплатити на банківський рахунок відповідача суму 55926,00 грн., що є авансовим платежем за автомобіль КІА Sportege LE, загальною вартістю 21676,74 доларів та після оплати цього авансового платежу позивач зможе отримати автомобіль, відповідно до умов договору. Станом на дату подання позову до суду будь-яких дій на виконання договору фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» не вчиняло. Спроби будь-яким чином звязатися із відповідачем не принесли результату. При підписанні договору на виконання п.9.2, 9.3 та Додатку №1 до договору позивачем було сплачено обумовлену суму у 55926,00 грн. на рахунок відповідача, що є несправедливою умовою договору відносно позивача, як споживача, оскільки кошти сплачені позивачем в якості декларативної умови, яка не має під собою реального виконання відповідачем будь яких обовязків, забезпечених цією оплатою та порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, тому що 55926,00 грн. є неспівмірними з затратами лізингодавця при укладенні договору. Крім того, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» договором №1569 від 29.10.2016 року не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», як виконавця, у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки сплачені ним 55926,00 гривень після розірвання договору залишаються у лізингової компанії. У звязку з чим позивач вважає, що ця угода була укладена під впливом обману та застосуванням нечесної підприємницької практики, а також з іншими грубими порушеннями діючих норм законодавства та просить визнати договір фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», Код - нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_1 55926,00 гривень, сплачених за договором фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь держави судовий збір в сумі 559,26 грн.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності сторін.

Представник позивача надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити.

Представник відповідача надіслав до суду заперечення, зазначивши, що позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, комісії за супроводженням договору та витрат на реєстрацію ТЗ в Національній поліції, як це передбаченому умовами договору, а тому транспортний засіб позивачу поставлено ще не було. Відповідач не є продавцем, а тому відповідно до ст.808 ЦК України за якість речі відповідає продавець, а не лізингодавець, що є покупцем речі. Сторони мали намір укласти саме договір лізингу, а не купівлі-продажу. В момент підписання договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, визначених ЗУ «Про фінансовий лізинг», умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу. Позивач плутає лізингодавця з продавцем і застосовує законодавство про захист прав споживачів, хоча, лізингодавець не є продавцем, а є покупцем, і не несе відповідальність за якість товару. Укладений між сторонами договір фінансового лізингу та додатки до нього відповідають вимогам чинного законодавства, договір містить найменування товару, розмір лізингових платежів та строк лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору та додатків до нього, а отже, було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. В звязку з чим, просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.10.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» укладено договір фінансового лізингу №1569 у простій письмовій формі, предметом якого є автомобіль марки КІА Sportege, об'єм двигуна 1,7; тип двигуна - МТ; комплектація/модифікація - LE; тип приводу 4x2. У пункті 1 даного договору також зазначено, що специфікація предмета лізингу (автомобіля) була самостійно та свідомо обрана лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам (а.с.6).

Згідно пункту 1.3 Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на термін та на умовах, передбачених договором.

Пунктами 1.2, 8.2 спірного договору, сторонами погоджено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 21676,79 доларів США, що з урахуванням ПДВ, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на день укладення договору становить 559260,00 грн.

Відповідно до п.2.1 зазначеного вище договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє протягом 78 (сімдесяти восьми) календарних місяців, але у будь якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за цим договором.

Пунктом 9.2 договору лізингу встановлено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у додатку №1 до даного договору.

Так, 29.10.2016 року, позивачем було сплачено суму в розмірі 55926,00 грн. на рахунок відповідача, призначення платежу: авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016, що підтверджується квитанцією №0.0.642952567.1 від 29.10.2016 року (а.с.16).

Згідно п. 1.7. договору, предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 30 (тридцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію угоди; авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного договору.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізинг одержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізинг одержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються Цивільним Кодексом та іншими законами.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно частини другої статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу, в тому числі вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натур все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до частини четвертої та пятої статті 220 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В звязку з цим, суд приходить до висновку, що оскаржуваний договір лізингу №1569 від 29.10.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» та ОСОБА_1, є нікчемним з моменту його укладення; оскільки визнання його нікчемним судом згідно закону не вимагається, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

В той же час, суд має право застосувати наслідки нікчемного правочину.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, як існують на момент відшкодування.

Отже, наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною із сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання.

Оскільки до виконання договору приступив один позивач, який сплатив в якості авансового платежу 55926,00 грн., а сам договір є нікчемним з моменту його укладання, то відповідач зобовязаний повернути позивачу одержані від нього на виконання договору лізингу грошові кошти.

Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, відповідно до якої договір лізингу авто за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України; згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню; відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Висновок Верховного суду є обовязковим для судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 202, 203, 215, 216, 220, 236, 760, 799, 806-808 ЦК України, ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 10, 11, 57-61, 74, 88, 169, 179, 197, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про захист прав споживача шляхом визнання договору фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року нікчемним (недійсним з моменту укладення) та застосування реституціїї задовольнити частково.

Застосувати реституцію у якості застосування наслідків недійсності правочину та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 55926,00 гривень, сплачених за договором фінансового лізингу №1569 від 29.10.2016 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф», () на користь держави 559,26 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.С. Пустовар