Справа №490/4567/14-ц 26.06.2017 26.06.2017 26.06.2017
Справа №490/4567/14-ц Головуючий першої інстанції Чулуп О.С.
Провадження №22-ц/784/1402/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 червня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2, яка одночасно є представником

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 березня 2017 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра-Юг», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інгрес», про визнання договорів поруки недійсними,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_5 Аваль») про порушення прав споживачів та відновлення порушених прав, визнання недійсним генерального договору банківського кредитування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В подальшому, позивач ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги, та остаточно, предявив їх разом із ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інгрес» (далі ТОВ «Агро-Інгрес»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра-Юг» (далі ТОВ «Терра-Юг»), позивачі просили:

визнати недійсним генеральний кредитний договір №010/01-/08-284 від 14 квітня 2008 рок, укладений між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Аваль» (далі ВАТ «ОСОБА_5 Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ТОВ «Агро-Інгрес»;

визнати недійсним договір поруки №010/01-/08-284/1 від 14 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_3;

визнати недійсним договір поруки №010/01-/08-284/2 від 14 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_2;

визнати недійсним договір поруки №010/01-/08-284/3 від 14 квітня 2008 року укладений між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ТОВ «Терра-Юг»;

визнати недійсним договір іпотеки №1407 від 14 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ТОВ «Агро-Інгрес».

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 грудня 2015 року провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними генерального кредитного договору, договорів поруки та іпотечного договору, укладених між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», і ТОВ «Агро-Інгрес», ТОВ «Терра-Юг» закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 грудня 2015 року скасовано, а справу передано до того ж суду для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 березня 2016 року головуючим по справі визначено ОСОБА_6, а справі присвоєно єдиний унікальний номер 490/1966/16-ц (том 1 а.с.255).

При цьому, інші вимоги по справі за вищевказаним позовом залишились в провадженні судді Центрального районного суду міста Миколаєва Чулуп О.С.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» про визнання недійсними договору поруки №010/01-04/08-284/1 від 14 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_3, та договору поруки №010/01-04/08-284/2 від 14 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_2, залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач та представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі, належним чином повідомлені про час і місце судових засідань, призначених на 18 листопада 2016 року, 24 лютого 2017 року та 30 березня 2017 року, але в судові засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, що є підставою для залишення їх позову без розгляду.

Однак, такий висновок суду першої інстанції щодо процесуальної долі позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу статей 1 та 157 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Виписані правила є прямим втіленням конституційних норм про державні гарантії судового захисту прав, свобод та інтересів громадян, юридичних осіб та держави від будь-яких посягань, а тому підлягають беззастережному виконанню судами.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

При цьому, обовязок своєчасного здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Аналогічне правило містить і ч.3 ст.169 ЦПК України.

Також, ст.169 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

В силу п.1 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутність.

Виклик осіб, які беруть участь у справі здійснюється судовими повістками про виклик, судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (ч.ч.1,3,4 ст.74 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобовязаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.4,510 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що після постановлення ухвали про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дана справа призначалася до судового розгляду неодноразово, так зокрема, на 18 листопада 2016 року, 07 лютого 2017 року, 16 лютого 2017 року, 30 березня 2017 року (том 1 а.с.297,303,307,311,312,316,317).

При цьому, відповідно до журналу судового засідання від 18 листопада 2016 року слідує, що у судовому засіданні від цієї дати приймали участь ОСОБА_2, яка діє також в інтересах ОСОБА_3, та її представник ОСОБА_4 (том 1 а.с.304-305). За такого, вищезазначене спростовує посилання районного суду в оскаржуваній ухвалі про неявку у судове засідання позивачів на зазначену вище дату.

Судове засідання призначене на 07 лютого 2017 року не відбулось у звязку із неявкою осіб, які приймають участь у справі, та розгляд справи відкладено на 16 лютого 2017 року, про що позивача ОСОБА_2 повідомлено телефонограмою секретарем судового засідання (том 1 а.с.312,316).

Дані про те, що телефонограма зареєстрована у відповідному журналі суду відсутні, тобто фіксація повідомлення або виклику, як того вимагає ч.6 ст.74 ЦПК України, не відбулася.

Поряд з цим, матеріали цивільної справи взагалі не містять відомостей, щодо проведення судового засідання призначеного на 16 лютого 2017 року. Як і не містять жодних доказів призначення та проведення судового засідання призначеного на 24 лютого 2017 року, на неявку позивачів в яке посилається районний суд у своїй ухвалі.

Щодо судового засідання призначеного на 30 березня 2017 року, то слід зазначити наступне.

21 березня 2017 року на адресу позивача ОСОБА_2 надіслано судову повістку про призначення судового засідання на 30 березня 2017 року (том 1 а.с.317).

Посилаючись на належне повідомлення позивачів про розгляд справи призначений на 30 березня 2017 року, суд першої інстанції зазначав, що про це свідчить список згрупованих поштових відправлень Центрального районного суду міста Миколаєва та інформація з офіційного сайту Укрпошти про повторне надходження повідомлення на адресу позивача за штрихкодовим ідентифікатором.

Між тим, зазначене не відповідає дійсності, оскільки згідно відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Укрпошти, позивачу ОСОБА_2 особисто вручена судова повістка лише 31 березня 2017 року, тобто вже після постановлення оскаржуваної ухвали (том 2 а.с.27).

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що позивачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначеного не врахував й безпідставно залишив позовні вимоги без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Щодо інших доводів, викладених в апеляційній скарзі в частині порушень районним судом норм процесуального права, то вони не мають правового значення для вирішення питання законності постановлення оскаржуваної ухвали, але можуть бути включенні до апеляційної скарги на рішення суду.

На думку колегії суддів, у зв'язку із залишення позовної заяви без розгляду за відсутності належних відомостей про повідомлення позивачів про час і місце судового розгляду справи, це є порушенням Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даної справи, постановив оскаржувану ухвалу у порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавивши ОСОБА_2 і ОСОБА_3 права на справедливий судовий розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства, тому оскаржувана ухвала від 30 березня 2017 року, яка не відповідає наведеним процесуальним нормам закону, підлягає скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду в частині позовних вимог позивачів до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» про визнання недійсними договору поруки №010/01-04/08-284/1 від 14 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_3, та договору поруки №010/01-04/08-284/2 від 14 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,311,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 березня 2017 року скасувати, а цивільну справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7