Провадження № 2/127/3818/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адьютор» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Адьютор» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку. Свої вимоги мотивував тим, що 10 квітня 2017 року прийнятий на роботу в ТОВ «Адьютор» на посаду «куратор таємних покупців». 17 травня 2017 року позивач звільнений із зазначеної посади без пояснення причин. За виконану роботу позивачеві виплачено заробітну плату в розмірі 1137,34 грн. Таку суму позивач вважає недостатньою згідно виконаної роботи, адже середній заробіток за таку роботу становить 8440,00 грн. При цьому позивач зазначає, що не був належним чином оформлений на роботу. За наведеного просив стягнути з відповідача на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату за період з 10 квітня 2017 року по 17 травня 2017 року в сумі 8440,00 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі на розсуд суду. Рішення в частині стягнень за один місяць допустити до негайного виконання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до вимог цивільно-процесуальног законодавства. Натомість, 09 червня 2017 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, відповідно до яких останній зазначив, що 16 травня 2017 року до ТОВ «Адьютор» звернувся позивач з проханням обійняти посаду менеджера з організації консультативних послуг. За результатами проведеної співбесіди та тестів по виконанню практичних завдань, позивачеві повідомлено, що він не відповідає вимогам щодо кандидата на вищезазначену посаду. За наведеного просив відмовити у задоволенні позову (а. с. 00).

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства щодо виплати заробітної плати та наслідків невиконання такого обовязку, наслідків не проведення розрахунків при звільненні.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З наведеної норми вбачається, що підтвердженням наявності трудових відносин між працівником та роботодавцем є зокрема і укладання між сторонами трудового договору (або контракту, що в свою чергу є особливою формою трудового договору), який, відповідно до положень ст. 24 КЗпП України, оформлюється наказом по підприємству.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в письмових запереченнях зазначає про відсутність трудових відносин із позивачем. Позивач в свою чергу вказує, що офіційного оформлення на роботу не було, натомість, на підтвердження трудових стосунків із відповідачем надав «розрахунок доходу ОСОБА_1» (а. с. 2) та видатковий касовий ордер (а. с. 3).

Відповідно до п. 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правлінням НБУ від 15 грудня 2004 року № 637, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Наданий позивачем видатковий касовий ордер на видачу ОСОБА_1 17 травня 2017 року 1137,64 грн. не містить ні підпису керівника ні підпису головного бухгалтера, а тому, в розумінні положень ст. 58 ЦПК України не є належним доказом про обставини наявності трудових відносин між сторонами та отримання заробітної плати. «Розрахунок доходу ОСОБА_1» наданий позивачем, також не свідчить про вищенаведені обставини, адже не ідентифікує сторони та не містить реквізитів сторін.

За наведеного, позивачем в судовому засіданні не доведено обставини перебування із відповідачем в трудових стосунках та отримання ним заробітної плати за виконану роботу, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача нарахованої але не виплаченої заробітної плати слід відмовити.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено порушення трудових прав позивача, в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 24, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 58, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_2