Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1656/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербаченко І. В.
Категорія 50 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам, що за рішенням суду були стягнуті на утримання сина ОСОБА_4 у сумі 34166 грн. 36 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно виконавчого листа №2-160 від 13 серпня 1998 року ОСОБА_3 сплачував на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини доходів щомісячно. Проте, відповідач свої аліментні зобовязання виконував не у повному обсязі, а з 2012 року взагалі припинив виплати. Тому за цей час виникла заборгованість, яка складає 34166 грн. 36 коп.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач приховує де він працює і які має доходи. Також зазначає, що відповідно до довідки-розрахунку від 01 квітня 2016 року, виданої відділом державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, заборгованість по аліментам за виконавчим листом №2-610 від 13.08.1998 становить 34166 грн. 36 коп.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4).

За даними довідки-розрахунку від 01 квітня 2016 року, виданої відділом державної виконавчої служби Коростишівського районного управління юстиції у Житомирській області, заборгованість по аліментах за виконавчим листом №2-610 від 13.08.1998, виданого Добровеличківським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно на дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 02 вересня 2015 року становить 34166 грн 36 коп. (а.с.5).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини сьомої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Частина 4 ст. 195 СК України передбачає обчислення розміру заборгованості за аліментами судом, лише за наявності спору щодо розміру такої заборгованості, який в даній справі відсутній.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, не оспорнений ні стягувачем ні боржником не є підставою для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей та одного з подружжя визначається законом, зокрема положеннями статей 79-91, 194-197 СК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частини 2-3, частини 4, 9 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК).

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( частини 2, 4 статті 194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (частина 4 статті 195 СК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (частина 3 статті 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (стаття 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини та одного з подружжя відбувалося за рішенням суду.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Відповідно до встановленого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження.

В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку не оскаржені.

Таким чином, права стягувача аліментів, є захищеними в силу закону, оскільки обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

Судом встановлено, що вимог про стягнення пені від суми несплачених аліментів позивачкою не заявлялось.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у суду немає підстав вважати порушеним право ОСОБА_2 на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: