АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/5947/16-ц Головуючий у 1-й інстанції - Волошин В.О.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/6474/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти згідно договору комісії № 291456 від 22 липня 2015 року в сумі 270 000 грн., 2700 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3, який також представляє інтереси відповідача, підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 270 000 грн., належні їй після продажу автомобіля.

Посилається на те, що їй належав на праві приватної власності автомобіль НОМЕР_1. 31 травня 2014 року позивачкою було надано відповідачу та третій особі довіреність, за якою останніх було уповноважено укладати від імені позивачки будь - який дозволенний чинним законодавством України правочин, в тому числі купівлю - продаж. Під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя, яка перебувала в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області, позивачці стало відомо, що мало місце відчуження належного їй автомобіля, який було продано відповідачем від її імені третій особі, при цьому отримані відповідачем належні позивачці грошові кошти у сумі 270 000 грн. від відчуження цього автомобіля позивачка не отримала, а тому вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення цих коштів примусово.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивачці на праві власності належав автомобіль НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого 26 жовтня 2010 року РВ ДДАІ МВС України.

31 травня 2014 року ОСОБА_2 видала довіреність на ім'я відповідача та третьої особи, відповідно до якої вона уповноважила останніх, укласти від її імені будь-який дозволенний чинним законодавством України правочин, а саме: договір купівлі - продажу чи інший договір щодо відчуження, оренди за ціною та на умовах на власний розсуд (за умови сплати податку з доходів фізичних осіб) належного позивачці на підставі свідоцтва НОМЕР_3, для цього позивачка надала відповідачу та третій особі право: експлуатувати (керувати) даним автомобілем; представляти інтереси позивачки в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь - яких інших установах, підприємствах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, його переобладнанням (зміна типу і моделі, кольору, заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей, реєстраційного номера), ремонтом, проходженням технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки транспортного засобу, в разі необхідності зняти з обліку та поставити на облік, одержати номерні знаки для разових поїздок, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви (в тому числі заяви на оформлення тимчасового реєстраційного талону та отримання тимчасового реєстраційного талону), дублікат реєстраційного документа в разі його втрати; підписувати договір про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отримувати страховий поліс; підписувати договори цивільно - правового характеру, одержувати належні позивачці за результатами згаданих договорів грошові кошти; у випадку спричинення транспортному засобу пошкодження іншими способами або в результаті дорожньо - транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час керування транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, укладати в разі необхідності, від імені позивачки договори про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати по таких договорах грошові суми у розмірах, згідно із калькуляціями або за домовленістю, вчиняти також всі юридично значимі дії щодо розпорядження транспортним засобом, пов'язані з цією довіреністю.

Судом встановлено, що 22 липня 2015 року між ОСОБА_1, як представником ОСОБА_2 (комітент), ТОВ «ВАТМІР-1» (комісіонер) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір комісії № 291456, відповідно до якого ОСОБА_3 продано належний позивачці автомобіль НОМЕР_1 за 270 000 грн.

ОСОБА_2 пояснила, що після відчуження належного їй автомобіля нею не було отримано від відповідача грошові кошти у розмірі 270000 грн.

За умовами ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч. 1 ст. 238 ЦК України).

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ч. 1 ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1014 ЦК України передбачено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (ч. 1 ст. 1022 ЦК України).

ОСОБА_3 в письмових запереченнях в суді першої інстанції зазначив, що йому відомо про повернення відповідачем позивачці грошових коштів за проданий належний позивачці автомобіль.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження ОСОБА_3 про отримання позивачкою від відповідача грошових коштів від продажу належного їй автомобіля не підтверджені належними доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України та дійшов вірного висновку, що відповідачем не були належним чином виконані всі зобов'язання перед позивачкою, яка уповноважувала його представляти її інтереси, як за довіреністю, так і за договором комісії, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Судом вірно встановлено, що 22 липня 2015 року між ОСОБА_1, як представником ОСОБА_2 (комітент), ТОВ «ВАТМІР-1» (комісіонер) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір комісії № 291456, відповідно до якого ОСОБА_3 продано належний позивачці автомобіль НОМЕР_1 за 270 000 грн. (а.с.13).

ОСОБА_1 представляв інтереси ОСОБА_2 на підставі довіреності НОМЕР_5 від 31 травня 2014 року (а.с.7), за умовами якої він уповноважений, зокрема, підписувати договори цивільно - правового характеру, одержувати належні ОСОБА_2 за результатами згаданих договорів грошові кошти.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль НОМЕР_1 зареєстровано за ОСОБА_3 22.07.2015 року (а.с.54).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги, що у день вчинення правочину по відчуженню автомобіля позивачка особисто отримала від відповідача грошові кошти в сумі 270 000 грн., які належать їй за договором комісії від 22.07.2015 року колегія суддів не приймає до уваги.

Договір комісії та акт приймання - передачі транспортного засобу був підписаний ОСОБА_1

Оскільки правочин від імені ОСОБА_2 було вчинено ОСОБА_1, то відповідно до договору комісії та повноважень, якими ОСОБА_1 наділений за умовами довіреності, кошти за спірний автомобіль в день вчинення правочину покупцем автомобіля було передано відповідачу, що не заперечує його представник.

Натомість належних доказів передачі позивачу відповідачем коштів від продажу автомобіля належного позивачу в сумі 270 000 грн. матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

В апеляційному суді представник відповідача, який у справі є третьою особою, підтвердив, що ні в нього, ні у відповідача немає доказів як передачі коштів ОСОБА_3 - покупцем автомобіля відповідачу - представнику позивача за довіреністю, так і немає будь - яких доказів передачі ОСОБА_1 грошових коштів позивачу від продажу належного їй автомобіля в сумі 270 000 грн.

Твердження представника відповідача про те, що позивачка повідомила третю особу ОСОБА_3 усно по телефону про отримання нею 270 000 грн. від відповідача за продаж належного їй автомобіля колегія суддів оцінює критично.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б підтверджували факт виникнення зобов'язань між позивачем та відповідачем, оскільки, як вже вищезазначалося, акт приймання - передачі транспортного засобу Nissan Qashqaiд.н. НОМЕР_2 та договір комісії від імені ОСОБА_2 було підписано ОСОБА_1 та відповідно до повноважень, передбачених в довіреності НОМЕР_5 від 31 травня 2014 року відповідач має право одержувати належні ОСОБА_2 грошові суми за результатами цивільно - правових договорів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді