Справа № 308/6513/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород подання старшого державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України громадянці ОСОБА_2 та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду звернувся старший державний виконавець МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 з поданням про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України громадянці ОСОБА_2 та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобовязань покладених виконавчими документами, вилучити у громадянки ОСОБА_2 паспорт громадянки України для виїзду за кордон.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 45234554 з примусового виконання виконавчого листа № 2п-1232 від 16.11.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 388565,18 грн. та 1820 грн. судових витрат; наказ № 5008/499/2012 від 17.01.2013 року, виданого Господарським судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансові компанії «Приватні Інвестиції» заборгованість у розмірі 54331,32 грн. та 1285,08 грн. відшкодування судового збору; наказ № 907/773/13 від 24.10.2013 року, виданого Господарським судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансові компанії «Приватні Інвестиції» заборгованість у розмірі 349018,49 грн. та 6980,36 грн. відшкодування судового збору; виконавчий лист № 712/867/2012 від 14.03.2012 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Київська Русь» заборгованості в сумі 33316,71 грн.; виконавчого листа № 2-4016/11 від 24.02.2012 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Київська Русь» заборгованості в сумі 37314,14 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

У судове засідання державний виконавець не зявився, згідно пункту 4 прохальної частини поданого до суду подання, старший державний виконавець МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 просить розглянути справу без участі державного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов до наступного висновку.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 9 листопада 2015 року подання задоволено.

Апеляційний суду Закарпатської області ухвалою від 8 червня 2017 року, хвалу Ужгородського міськрайонного суду від 9 листопада 2015 року скасував, а матеріали за поданням старшого державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Закарпатській області, направив до суду першої інстанції для повторного розгляду. Згідно висновків Апеляційного суду Закарпатської області в ухвалі від 8 червня 2017 року один виклик державного виконавця не може слугувати доказом про ухилення від виконання виконавчого документа, а з наданих апеляційному суду постанов слідує, що Львівським апеляційним Господарським судом 11.12.2012 року скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.09.2012 року в частині стягнення пені з ОСОБА_2 та постановою Вищого Господарського суду України від 06.03.2013 року вказану постанову залишено без змін. Квитанцією №67 від 05.05.2017 року стверджується, що ОСОБА_2 сплачено 3000 грн. в рахунок погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням №45234554.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Як передбачено п. 2 ст. 6 цього Закону, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно до положень ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов'язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України повязана з ухиленням останнього від виконання судового рішення.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України саме на державного виконавця покладається тягар доказування.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України Про виконавче провадження, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В поданні старшого державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 зазначається, що боржник не являється на виклики державного виконавця. Проте, один виклик державного виконавця не може слугувати доказом про ухилення від виконання виконавчого документа.

У поданні заявник вказує, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення суду, зокрема накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надіслано запити до компетентних органів щодо наявності у ОСОБА_2 коштів, рухомого та нерухомого майна. Однак при дослідженні наданих державним виконавцем матеріалів встановлено відсутність доказів вчинення усіх передбачених Законом України Про виконавче провадження відповідних заходів примусового виконання рішення, на момент звернення з вищевказаним поданням до суду, зокрема звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника. Державний виконавець не долучає до подання відомості, які підтверджують намір боржника виїхати на постійне місце проживання за межі України.

Крім того, з наданих суду постанов слідує, що Львівським апеляційним Господарським судом 11.12.2012 року скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 03.09.2012 року в частині стягнення пені з ОСОБА_2 та постановою Вищого Господарського суду України від 06.03.2013 року вказану постанову залишено без змін. Квитанцією № 67 від 05.05.2017 року стверджується, що ОСОБА_2 сплачено 3000 грн. в рахунок погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 45234554.

Посилання, в першу чергу, на наявність непогашеної заборгованості у боржника, само по собі не є підставою для обмеження у праві виїзду за умови відсутності достатніх доказів його свідомого ухилення від виконання обовязків боржника у виконавчому провадженні.

Враховуючи наявні матеріали подання, те що заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що боржник має намір виїхати за межі України, суд приходить до висновку про те, що в поданні відсутні необхідні дані, які в даному випадку повинні бути зазначені в ньому та підтвердженні відповідними доказами згідно з вимогами діючого законодавства України, за таких підстав в задоволенні даного подання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, ст.ст. 1, 2, 10, 18, 19 Закону України Про виконавче провадження, ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця МВ ДВС Ужгородського МРУЮ Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України громадянці ОСОБА_2 та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4