АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3462/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з позовом про виселення відповідача з квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що її дідові ОСОБА_5 20.05.1992 року було видано ордер на спірну квартиру, в якій позивач зареєстрована та проживає з народження. Відповідач без будь-якої правової підстави вселилася до спірної квартири, в якій мешкає до теперішнього часу, чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати, та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що ухвалюючи рішення, суд не зясував всі обставини, що мають значення для справи, на яких вона наполягала, та не заслухав позицію відповідача, який не був належним чином повідомлений про слухання справи. Вказала, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 чинила та досі чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачу. Зауважила, що суд не надав оцінки доказам права ОСОБА_3 на безперешкодне користування квартирою та невтручання у її право володіння нею.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що зявились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.05.1992 року ОСОБА_5 ( дідові позивача ) з сім'єю з 4-х осіб виданий ордер № 130248 на квартиру АДРЕСА_1.

З довідки з місця проживання КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» дільниця № 37 № 2111 від 01.11.2016 року вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані наймач ОСОБА_5 та позивач по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач самоправно зайняла спірне жиле приміщення, проживає в ньому та чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою. Інші докази, надані позивачем - копії паспорту позивача, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, ОСОБА_5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Частинами 1 та 2 ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до положень ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Частиною 3 ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України регламентовано, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно приписів ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Також, статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В маетріалах справи відсутні, не були надані й під час апеляційного провадження належні і допустимі докази про те, що ОСОБА_4 самовільно, без дозволу основного квартиронаймача ОСОБА_5 вселилася у вказану квартиру, внаслідок чого вона відповідно до ст.ст. 64, 64 ЖК УРСР набула право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий

Судді -