Справа № 482/1813/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Шведової Я. О., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (далі Банк) до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 20.09.2010 р. між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 5 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 31.10.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 28 637,99 грн.

З посиланням на ці обставини і статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач заявлені вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити мотивуючи таким.

По-перше, сальдо простроченої заборгованості виникло 23 грудня 2011 року, отже з цього часу розпочався відлік строку позовної давності, який закінчився 23 грудня 2014 р., а Банк звернувся до суду з позовом 25 листопада 2016 р., тобто просить застосувати строки позовної давності та з цих підстав у позові відмовити.

По-друге, вимоги позивача про стягнення боргу є необґрунтованими, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами, а саме платіжним документом надання грошових коштів у кредит.

По-третє, кредитний ліміт відповідно до анкети-заяви становив 500 грн, а не 5 500 грн, а отже є невірним розрахунок боргу по процентам. Анкета-заява не містить угоду про сплату комісії, а тому підстава для її нарахування відсутня. Штраф і пеня є різновидами неустойки, а тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України повинні бути скасовані.

По-четверте, розрахунок заборгованості, який надав Банк є припущенням, оскільки не підтверджений первинними документами відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

По-пяте, умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем ( а. с. 35-38).

Заслухавши пояснення представника Банку та відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що 20 вересня 2010 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредитну картку «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» № 573469, яку в подальшому було переоформлено на кредитну картку № 100485, з терміном дії до останнього дня серпня місяця 2015 року.

Вказаний договір складається із Анкети-заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки типу «Master Card Mass» «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», Умов і Правил надання банком послуг (а. с. 11, 13-22).

Зі змісту Анкети-заявника і Довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки типу «Master Card Mass» «Універсальна» 55 днів пільгового періоду»видно, що ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшено до 5 500 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки 2,5 % на місяць, тобто 30 % річних.

Щомісячний платіж повинен сплачуватися до 25 числа місяця наступного за звітним у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості.

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6.; при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми позову - п. 2.1.1.7.6.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві ( а. с. 11).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами цивільного Кодексу щодо зобов`язань.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК(частин 1, 2 ст. 509 ЦК).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За характером, укладений між Банком та ОСОБА_2 договір, є договором приєднання.

В силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач, підписавши 20 вересня 2010 року Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг був повідомлений про зміст цих Умов та Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті Банку «www.privatbank.ua», про що зазначено у самій анкеті-заяві.

Крім того, відповідачем не оспорюється факт підписання заяви-анкети, отримання кредитної картки «Універсальна» та факт користування грошовими коштами до 27 листопада місяця 2014 року.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення обовязкових щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повертати борг частинами, то право Банку вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного місячного платежу, а відтак, то й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, з наданого Банком розрахунку видно, що відповідач неналежним чином виконує умови договору, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2016 року утворилася заборгованість у сумі 28 637,99 грн, що складається з:

- заборгованості за кредитом 5 353,70 грн;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом 19 144,39 грн;

- заборгованості за пенею 2 300 грн;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн;

- штрафу (процентна складова) 1 339,90 грн.

Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергового платежу позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки штрафу, пені (ч. 2 ст. 258 ЦК).

Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як видно з розрахунку боргу відповідач здійснила останній платіж 27 листопада 2014 року. За такого, перебіг позовної давності по стягненню щомісячних платежів починається з 28 листопада 2014 року.

Отже, звернувшись до суду з позовом 06 грудня 2016 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті, Банк має право на стягнення тіла кредиту та платежів, строк внесення яких настав після 06 грудня 2013 року.

З розрахунку Банку видно, що ним предявлено вимоги про стягнення боргу з грудня місяця 2011 року, тобто за межами строку позовної давності.

За такого, підлягає стягненню борг у період з 06 грудня 2013 р. по 31 жовтня 2016 р. (в межах позовних вимог). Борг за тілом кредиту становить 5 353,70, який підлягає стягненню.

Разом з тим, суд вважає, що розрахунок Банком проведено із збільшенням процентної ставки, ніж передбачено умовами договору, а саме, з 01.09.2014 р. застосовано ставку 34,80 %, а з 01.04.2015 р. 43,20 %.

Суд вважає, що збільшення процентної ставки не було погоджено з відповідачем і не відповідає процентній ставці, що зазначена в Анкеті-заяві (30,0 %), а тому вона не може застосовуватися при визначенні боргу.

Період прострочення з 06 грудня 2013 р. по 31 жовтня 2016 р. складає 1 045 днів. Тому ураховуючи розмір процентної ставки, що відповідає умовам договору 30,0% слід стягнути з відповідача борг по процентам за вказаний період у сумі 4 660,70 грн (5 353,70 тіло х 30 % /360 х 1 045).

Таким чином, загальний розмір боргу за тілом та процентами становить 10 014,40 грн.

Крім того, підлягає стягненню з відповідача розмір пені в межах річного строку позовної давності, що становить 1 200 грн, а також штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

За змістом цього зобовязання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом до суду, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобовязань, а тому в цій частині вимог (штраф (процентна складова) слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 41 % від суми сплаченого судового збору (1 378 грн), а саме, 564,98 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Банку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором без номера від 20 вересня 2010 року, станом на 31 жовтня 2016 року у сумі 11 714,40 (одинадцять тисяч сімсот чотирнадцять гривень 40 коп.) гривень, що складається з:

- заборгованості за кредитом 5 353,70 грн;

- заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4 660,70 грн;

- заборгованості за пенею 1 200 грн;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн.

В решті позовних вимог щодо стягнення процентів, пені та штрафу (процентна складова) відмовити за пропуском строку позовної давності та за безпідставністю відповідно.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (р/р 3111, , МФО 305299) сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 564,98 (пятсот шістдесят чотири гривень 98 коп.) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий