АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4472/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1461/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4Ми. про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору № 013031 від 18 серпня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредит від ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до договору ОСОБА_4 взяла на себе зобовязання щодо повернення кредиту, проте не виконує їх, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17 160,96 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 7 663,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9 497,09 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 серпня 2006 року № 013031 у розмірі 17 160,96 грн., на відшкодування понесених судових витрат 1 378 грн., а всього стягнуто 18 538,96 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_4, яка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні, заявлених вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору № 013031 від 18 серпня 2006 року ОСОБА_4 отримала кредит від ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 10-11).

За умовами зазначеного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» відкриває позивачу картковий рахунок та видає платіжну картку. Також банк зобовязується надати клієнту кредитний ліміт на строк з 09 серпня 2006 року по 09 липня 2019 року у виді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 15 879 грн. для оплати вартості навчання у навчальному закладі.

Базова відсоткова ставка за кредитом на момент підписання договору становить 2% на місяць з розрахунку 360 днів у році.

При несплаті частини заборгованості за кредитом, нарахованих за звітний місяць відсотків в період оплати (з 01 по 20 число кожного місяця), вони рахуються простроченими. На прострочену частину заборгованості за кредитом банк нараховує проценти, виходячи з подвійної базової процентної ставки.

Позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти в розмірі 1 984,88 грн.

У подальшому розмір кредитного ліміту, встановленого по картрахунку відповідача, банком декілька разів збільшувався, востаннє 26.02.2008 року до 7 845,00 грн.

Вказане збільшення кредитного ліміту відбулося в межах, встановлених п.1.1. кредитного договору.

Відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, станом на 14 липня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 17 160,96 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 7 663,87 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 9 497,09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-9).

З виписки по рахунку ОСОБА_4 вбачається, що станом на 17 серпня 2006 року їй було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 984,88 грн. При цьому відбулося зниження кредитного ліміту.

За період з 01 січня 1999 по 23 жовтня 2016 року відбувалося поповнення карти ОСОБА_4: 31 серпня 2012 року на 2 000 грн., 03 вересня 2012 року на 3 600 грн., 17 липня 2016 року на 823,82 грн., 19 липня 2016 року на 11,97 грн. (а.с. 101-104).

При цьому 17 липня 2016 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 41**55 в сумі 823,82 грн., 19 липня 2016 року також автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти 22**83 в сумі 11,97 грн. Вказані карти належать ОСОБА_4

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що вимоги про стягнення заборгованості з відповідача заявлені позивачем в межах строків позовної давності, оскільки періодичними погашеннями заборгованості перебіг строків позовної давності переривався та розпочинався заново, тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні, щодо доводів відповідача відносно автоматичного погашення заборгованості з інших рахунків без її згоди відповідача, то вони спростовуються умовами кредитного договору, зокрема пунктом 4.4. кредитного договору, відповідно до якого клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з поточних рахунків клієнта, відкритих у валюті кредиту в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, передбачених п.1.1. договору, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання) в межах кредитного ліміту картрахунку, та пунктом 5.5. договору, яким передбачено право банку при непогашенні заборгованості клієнта по кредитному ліміту у передбачені даним договором строки проводити списання (стягнення) коштів в грошовій одиниці України /іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/ національній валюті України за договором, та купівлю/продаж іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України, тобто договірне списання заборгованості відповідача з інших рахунків передбачено вказаними умовами договору, а відповідно, здійснено банком за згодою відповідача.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, банк відкрив ОСОБА_4 картковий рахунок та видав платіжну карту, надав кредитний ліміт на строк з 09.08.2006 р. по 09.07.2019 р. у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 15 879 грн. для оплати вартості навчання у навчальному закладі.

Як пояснив колегії суддів представник позивача, у даному випадку строк кредитного договору передбачений до 09.07.2019 року, кредитна карта видавалася ОСОБА_4 на строк три роки для обслуговування кредиту, як засіб для оплати для зручності клієнта, у разі закінчення строку дії карти клієнт мав би звернутися до банку для її перевипуску, у даному випадку після закінчення строку дії карти ОСОБА_4 не зверталася до банку з проханням перевипустити карту, пролонгація карти не передбачена, оскільки даний кредит не пов»язаний зі строком дії карти, ОСОБА_4 мала можливість обслуговувати картковий рахунок шляхом внесення коштів через касу банку, чи через термінал, чи через каси інших банків. Після виникнення заборгованості за кредитом, ОСОБА_4 було відмовлено у наданні чергового траншу, всього банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 7 663,87 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки підстави для цього відсутні, як вбачається із виписки по особовому рахунку, строк позовної давності не пропущений позивачем, відповідач періодично вчиняла дії по надходженню готівки за платіжною карткою, кредитний ліміт встановлений на строк до 09.07.2019 р.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо неправомірного автоматичного погашення заборгованості з інших рахунків без згоди відповідача, то вони не заслуговують на увагу та спростовуються вище вказаними пунктами кредитного договору, а саме п.4.4.та п.5.5. кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І : /підписи/

Згідно: суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1