АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/7523/16-ц Головуючий суддя І інстанції Наумова С. М.
Провадження № 22-ц/790/3306/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин про виплату заробітної плати
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І.,Кругової С.С.

за участю секретаря: Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року по справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення про стягнення грошових кошті,

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 17 липня 2015 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на посаду візажиста салону краси «The Brow BAR» зі строком дії договору до 20.07.2016 р. За відсутності обставин передбачених частиною першою статті 39 КЗпП, без будь-якого повідомлення відповідач близько місяця відмовлялася виходити на роботу, не пояснюючи причини відсутності на робочому місці, отже мала намір розірвати трудовий договір в односторонньому порядку. Відповідно до п. 9 Договору у разі розірвання договору працівником раніше кінцевого строку дії договору, працівник повинен компенсувати фізичній особі витрати, які були понесені на навчання цього працівника в розмірі 10 000 грн. Підтвердженням проходження навчання працівника є Акти про проведення мастер класів з навчання працівників салону краси «The Brow BAR», а саме 9 грудня 2015 року був проведений мастер клас з навчання за участі ОСОБА_3, 16 грудня 2015року був проведений мастер клас з навчання за участі ОСОБА_4. Оскільки відповідач вчинила дії направлені на розірвання трудового договору укладеного 17 липня 2015 року, то повинна компенсувати витрати на навчання в розмірі 10 000 грн., які позивач і просила стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суму компенсації, яка була понесена на навчання працівника, в розмірі 10 000, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Звертає увагу на те, що договір, від 17.05.2015 року був укладений між Фізичною особою ОСОБА_2 та відповідачем. Вказує, що судом не було перевірено, чи був вказаний договір зареєстрований відповідно до Порядку реєстрації трудового договору. Також посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ФОП ОСОБА_2 витрат в сумі 10 000 грн., нібито на навчання відповідача.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав встановленим, що позивач поніс витрати на навчання відповідача в розмірі 10 000 грн.

Судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 липня 2015 року між фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на посаду візажиста салону краси «The Brow BAR» зі строком дії договору до 20.07.2016р.

Відповідно до наказу № К-03 від 19.04.2016р. ОСОБА_1 була звільнена з посади візажиста салону краси «The Brow BAR» 17.03.2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України через відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до п. 9 Договору у разі розірвання договору працівником раніше кінцевого строку дії договору, працівник повинен компенсувати фізичній особі витрати, які були понесені на навчання цього працівника в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_2 понесла витрати на навчання відповідача в розмірі 10 000 грн.

Зі змісту актів від 16 грудня 2015 року та 09 грудня 2015 року вбачається, що 16 грудня 2015 року було проведено майстер клас з навчання працівників салону «The Brow BAR», в якому брали участь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 Між тим, вказані акти були підписані лише ОСОБА_6, а підпису ОСОБА_1 - не містять.

За таких обставин, вказані акти не є беззаперечними доказами факту участі ОСОБА_1 у проведенні навчання.

Крім того, матеріали справи містять акти прийому-передачі до Договору про проведення майстер класу з навчання персоналу салону краси «The Brow BAR» від 09 грудня 2015 року та 16 грудня 2015 року.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що Замовник, тобто ФОП ОСОБА_2 повністю виконала свої обовязки щодо сплати належної Виконавцю грошової винагороди за проведений майстер клас у розмірі 5000 грн.

Однак вказані акти також не доводять, що ФОП ОСОБА_2 понесла витрати на навчання саме відповідача у розмірі 10 000 грн.

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 1, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ст.ст. 316, 317,319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року - скасувати.

У задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,- відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_7