Справа № 404/4857/16-ц
Номер провадження 2/404/444/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Галагана О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просила визнати недійсним заповіт від 06.09.2010 року, складений ОСОБА_4, який помер 21.01.2016 року, за яким змінено порядок спадкування за законом.

На обґрунтування позову зазначено, що 21.01.2016 року, в результаті суїциду, помер батько позивача, ОСОБА_4. Після смерті батька відкрилася спадщина. ОСОБА_1 у встановлений законом термін звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте їй було повідомлено, що 06.09.2010 року ОСОБА_4 було складено заповіт на конкретно визначене майно, яким змінено порядок спадкування за законом. При цьому позивачу не було надано копії такого заповіту і він нотаріусом не був озвучений. Нотаріус запросила до себе ОСОБА_1 та вручила їй вимогу (претензію) ОСОБА_5 від 15.07.2016 року, як кредитора спадкодавця, яка вимагає 500000,00 грн. за смерть свого сина. Перед укладення заповіту 06.09.2010 року, а саме з 2008 року батько позивача знаходився на обліку в КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер». Страждав на алкоголізм та був наркозалежним. В період з 2008 року по 2012 рік вів себе неадекватно, постійно брав мотузку, кричав і говорив, що йде вішатися. Вів себе неадекватно, коли пив спиртне. В звязку з чим, ОСОБА_1 вважає, що за таких обставин, ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій коли підписував заповіт та не міг керувати ними, оскільки був в нетверезому або в наркотичному стані. Таким чином, у відповідності до вимог чинного законодавства заповіт є недійсним.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обґрунтування в ньому викладених. Додатково зазначила, що бачила батька один раз, коли їй було біля 5 років, мати з ним не бачилась, щодо його поведінки знає із розповідей мами, сусідів по гуртожитку, де жив батько з 1997-1999 р.р., родичів.

30.05.2017 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили та просили відмовити у задоволенні позову, оскільки належних та допустимих доказів, що брат відповідача зловживав алкогольними напоями на час посвідчення оспорюваного заповіту матеріали справи не містять, його самогубство було повязане не із пиятикою, а із вчиненням злочину, повязаного із позбавленням життя людини, та на фоні душевних хвилювань з цього приводу позбавив себе життя. 31.05.2017 року через канцелярію суду від відповідача та його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.11.2016 року ухвалою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи -приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Третя особа, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, в судовому засіданні пояснила, що 22 роки працює в даній системі, тому має прискіпливу увагу при складанні заповітів, тим паче, що скласти заповіт мала бажання досить молода людина. Памятає, що зясовуючи коло родичів розяснив, що його мати буде мати обовязкову частку, як особа пенсійного віку. Спадкодавець не викликав сумніву, що перебував в твердому розумі та тверезій памяті, оскільки в протилежному випадку посвідчення заповіту було б відкладено. 30.05.2017 року від третьої особи через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 269157, виданого 13.11.1995 року Злинською сільською Радою Маловисківського району Кіровоградської області, батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 (а.с. 6).

ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ № 087213, виданим 08.08.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського управління юстиції (а.с. 5).

Згідно свідоцтва про смерть серії І- ОЛ № 221890, виданого 07.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маловисківського районного управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_4 21.01.2016 року помер (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

З заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, 25.03.2016 року до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 (а.с. 51).

Також з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 14.04.2016 року звернулася ОСОБА_1 (а.с. 62).

ОСОБА_7, мати померлого (а.с. 69) подала до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 заяву від 21.07.2016 року про відмову від прийняття спадщини (а.с. 66).

Разом з тим, ОСОБА_4 за життя, на випадок своєї смерті, зробив таке розпорядження: належну йому на праві приватної власності квартиру під номером 96, що у місті Кіровограді по вулиці Маршала Конєва будинок 23, корпус 1, заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено заповіт від 06.09.2010 року, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 1709 (а.с. 56).

ОСОБА_5 на адресу приватного нотаріуса ОСОБА_3 направила вимогу (претензію) про обовязок спадкодавця від 15.07.2016 року, якою просить:прийняти вимогу (претензію) кредитора спадкодавця ОСОБА_4, померлого 21.01.2016 року за його останнім місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина України ОСОБА_5 «Про обовязок спадкодавця»; довести до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту про подання ОСОБА_5 до приватного нотаріуса ОСОБА_3 претензію «Про обовязок спадкодавця» (а.с. 9).

Приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 листом від 18.07.2016 року доведено до відома ОСОБА_1 про те, що 25.03.2016 року було відкрито спадкову справу за номером 14/2016 після смерті 21.01.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказаним листом також повідомлено, що 06.09.2010 року ОСОБА_4 складено заповіт на конкретне визначене майно, яким змінено порядок спадкування за законом. Також розяснено, що якщо ОСОБА_1 має право на спадкування за законом з урахуванням ст. 1241 ЦК України, нотаріус просить останню зявитися до неї та надати всі необхідні відомості і документи, підтверджуючі непрацездатність за станом здоровя, в протилежному випадку свідоцтво про право на спадщину на квартиру буде видане на імя спадкоємця/спадкоємиці за заповітом (а.с. 10).

У відповідності до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

У відповідності до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 у випадках, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент вчинення правочину він перебував в такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, причинами, внаслідок яких особа перебувала в такому стані, можуть бути її тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України, що підтверджують чи навпаки спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно довідки-характеристики від 23.02.2017 року, наданої Злинською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, за час тимчасового перебування громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 у матері, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області інформації щодо випадків порушення закону чи суспільного порядку, пияцтва, зловживання спиртними напоями чи неповага до оточуючих, випадків неадекватного стану, психічних нападів до Злинської сільської ради не надходило (а.с. 102).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2063 від 21.01.2016 року, ОСОБА_4 помер 21.01.2016 року в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області в гаражі. Смерть настала внаслідок механічної асфіксії через повішення , навмисне само ушкодження шляхом повішення (а.с. 139).

За клопотанням представника позивача, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2017 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» (а.с. 147-150).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 198 від 21.04.2017 року, ОСОБА_4 під час посвідчення заповіту від 06.09.2010 року розумів значення своїх дій та міг керувати ними. Відмічене вживання алкоголю зі згубними наслідками, не впливало на його дієздатність (а.с. 157-159).

Також в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем не знайома, а відповідач є її сусідом. ОСОБА_9 та ОСОБА_2 знає з дитинства, так як вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_7, більш, як 10 років тому виїхали на постійне місце проживання у місто. Кожної неділі після смерті батька, який помер близько сімнадцяти років тому, приїжджали до матері в село та допомагали їй по господарству. Як правило, ОСОБА_4 приїздив у пятницю, а поїхати міг і в понеділок, і через тиждень. Свідок пояснила, що завжди бачила його здоровим та тверезим, будь-яких змін у його поведінці не помічала. Про наявність заповіту на імя брата ОСОБА_2 їй не відомо. Відомо, що у ОСОБА_4 є донька, з матірю якої вони разом не проживають. Бабуся ОСОБА_7 деякий час фактично була платником аліментів на утримання дитини.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є матірю відповідача ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_4, з позивачем відносини нормальні. Сини приїжджали кожні вихідні до неї у село Злинка, Маловисківського району, Кіровоградської області та допомагали їй по господарству. Одного разу приїхали сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та допомагали на городі, ОСОБА_4 почав розмову про те, що останнім часом багато нещасних випадків, його знайомий потрапив в ДТП, тому радився з сімєю з приводу складення заповіту та кому краще заповісти належне йому майно матері чи брату. Свідок від себе не пропонувала на кого можна скласти заповіт, вирішила не втручатись, крім квартири її син іншого майна не мав. Через кілька днів ОСОБА_4 подзвонив та під час розмови повідомив їй, що склав заповіт на квартиру на імя брата ОСОБА_2. Відносини між матірю та сином були довірливі, дзвонив часто, постійно спілкувались, проте їй невідомо нічого про лікування ОСОБА_4 у наркологічному диспансері. Перед датою укладення заповіту поводив себе адекватно, не мав вигляд чоловіка, який зловживає спиртними напоями, при ній жодних ознак депресивного стану чи наміру покінчити життя самогубством не виявляв. ОСОБА_4 платив аліменти на утримання доньки, поки мав стабільну роботу, після того, як почали закриватись підприємства та він залишився без роботи, щоб уникнути утворення заборгованості зі сплати аліментів, мати йому допомагала їх сплачувати. Бачив доньку ОСОБА_1 у шестирічному віці, коли приносили «вечерю» на свята. Свідок бачила онуку частіше, ніж померлий, так як приносила аліменти. Після того як ОСОБА_4 придбав у 2001 році квартиру, він не спілкувався з родичами колишньої жінки.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що позивач є племінницею її чоловіка. Сестра її чоловіка Лариса та її чоловік ОСОБА_4 проживали разом біля Кіровоградської обласної лікарні (навпроти транспортних воріт). Під час проживання, свідок спілкувалась із сусідкою, яка скаржилась на їх негативну поведінку та постійні сварки. Коли позивачу ОСОБА_1 було приблизно рік, сімя переїхала проживати до гуртожитку. Від сусідів також їй було відомо, що як ОСОБА_4 з братом ОСОБА_2 вживали алкогольні напої, ОСОБА_4 постійно «вішався», тобто погрожував вчинити самогубство. Коли позивачу було приблизно два роки, її мати ОСОБА_13 та батько ОСОБА_10 розійшлися, ОСОБА_4 почав проживати зі своїм братом ОСОБА_2 по вулиці Бєляєва в місті Кіровограді. Приблизно три рази приходив у гості до свідка та під впливом алкоголю вибивав двері, так як йому не відчиняли. Останній раз такий випадок стався у 1996 році. Декілька разів випадково бачила ОСОБА_4 в місті та в селі Злинка, до смерті не бачила три роки. ОСОБА_10 був неврівноважений, у нього часто змінювались настрій та поведінка. Коли був тверезий, то поводив себе нормально, спокійно, проте під впливом алкоголю ставав агресивним, нетверезим бачила його часто. ОСОБА_13 пропонувала йому написати відмову від доньки ОСОБА_1, проте він відмовився. В 2001 році свідок виїхала до Російської федерації, де проживала протягом пяти років, після повернення з ОСОБА_4 не спілкувалась. Про продовження його негативної поведінки їй було відомо від інших осіб у селі Злинка, де проживають її родичі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що відповідач брат його товариша ОСОБА_4, про його доньку ОСОБА_1 чув один раз. З ОСОБА_4 знайомий з 1997 року, відколи останній переїхав проживати на ІНФОРМАЦІЯ_8, вони потоваришували. Свідок у гуртожитку проживав приблизно сімнадцять років. ОСОБА_10 купив квартиру по вулиці Маршала Конєва на початку 2000-х років. 5 вересня у ОСОБА_4 день народження, він запросив у гості до нього у квартиру та під час спілкування розповідав, що заповів квартиру брату ОСОБА_14, мав намір заповісти матері, але враховуючи її вік, вирішив брату. Пояснив, що доньку ОСОБА_1 бачить дуже рідко та в нього є сумніви, що вона його донька. Товаришували до 2015 року до відїзду свідка у зону АТО. Під час перебування ОСОБА_14 в зоні АТО, з ОСОБА_4 спілкувались по телефону та бачились декілька разів, коли приїжджав у відпустку. ОСОБА_10 вживав алкоголь помірно, не зловживав, алкоголізмом не страждав, завжди поводив себе адекватно, був життєрадісним, давав поради, свідок ніколи не чув про його намір вкоротити собі віку, про лікування у наркологічному диспансері та про агресивну поведінку, ОСОБА_4 не чув не від кого.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що покази свідків щодо психологічного стану спадкодавця відносяться до періоду його проживання у гуртожитку у 90-х роках, за останні роки життя ОСОБА_4 даних про його неадекватну поведінку, в тому числі із-за зловживання алкогольними напоями, суду не надано, сама позивач зі слів спілкувалась із спадкодавцем один раз у пятирічному віці, про проблеми батька із психікою знає зі слів сторонніх осіб, проведена експертиза доводи обґрунтування позовної заяви не підтвердила.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту 06.09.2010 року не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-218, 293 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання недійсним заповіту, відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда