Справа № 161/5122/17
Провадження № 2/161/2149/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шолом С.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом про збільшення розміру аліментів, які були призначені на підставі рішення Рожищенського районного суду від 28.03.2016 року з ОСОБА_1 в її користь на утримання неповнолітніх дітей з 700 грн. на 1500 грн. на кожну дитину.

В обґрунтування позову вказує, що на сьогоднішній день сума аліментів є недостатньою. Вказує, що відповідач має заборгованість по аліментам і належної допомоги дітям не надає, не бере участі у додаткових витратах, з дітьми не бачиться, не цікавиться.

В судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги та просила, окрім збільшення розміру аліментів, - стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 5173,00 грн.

Відповідач в судовому засіданні уточнений позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши в судовому засіданні наявні матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів слід відмовити, а позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч. 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я особи з якої стягуються аліменти або особи, яка отримує аліменти та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На думку суду, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, отримувача аліментів та неповнолітньої дитини, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Встановлено, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 4, 5).

Згідно рішення Рожищенського районного суду від 28.03.2016 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_1 в її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину.

В судовому засіданні позивач зазначила, що її заробітної плати не вистачає на утримання їх неповнолітніх дітей. Відповідач має заборгованість по аліментам, яка станом на 01.03.2017 року становить 39867 грн., що підтверджується довідкою Рожищенського ВДВС (а.с. 8).

Доказів на підтвердження зміни матеріального становища позивача чи відповідача суду не надано. Також позивач не надала суду доказів існування обставин, що у відповідності із ст. 192 СК, являються підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

В свою чергу, позивачем не надано доказів існування обставин, що у відповідності із ст.192 СК України, являються підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. Доказів того, що існує потреба у викликаних особливими обставинами додаткових витратах на утримання неповнолітніх дітей, позивачем також не надано.

Таким чином, у задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів слід відмовити у звяку з необґрунтованістю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З довідки № 1938/03-35 від 23.03.2017 року, виданої Рожищенським районним відділом ВДВС ГТУЮ у Волинській області (а.с. 8) вбачається, що згідно виконавчого листа № 2-6199 від 03.05.2012 року Луцького міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку заборгованість станом на 01.03.2017 року становить 26112,45 грн.; згідно виконавчого листа № 2-5763 від 01.10.2009 року Луцького міськрайонного суду, № 167/123/16-ц від 28.03.2016 року Рожищенського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини (сина ОСОБА_5) в розмірі 500 грн. (з 07.04.2016 року по 700,00 грн.) щомісячно до досягнення нею повноліття в користь ОСОБА_1 заборгованість станом на 01.03.2017 року становить 27763,33 грн.; згідно виконавчого листа № 2-5763 від 01.10.2009 року Луцького міськрайонного суду, № 167/123/16-ц від 28.03.2016 року Рожищенського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини (дочки ОСОБА_6) в розмірі 500 грн. (з 07.04.2016 року по 700,00 грн.) щомісячно до досягнення нею повноліття в користь ОСОБА_1 заборгованість станом на 01.03.2017 року становить 39867,00 грн.; згідно виконавчого листа № 161/7731/15-ц, виданого 08.02.20.16 року, Рожищенським районним судом, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів ОСОБА_1 становить 6266,00 грн.

Як вбачається з довідок № 175103-35, № 176103-35 виданих 06.03.2017 року Рожищенським районним відділом ВДВС ГТУЮ у Волинській області за період січень 2016 року по грудень 2016 року відповідачем не сплачено аліментів на суму по 4230 грн. на утримання обох дітей за виконавчими листами № 2-6199 виданими 03.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом та виконавчими листами № 167/123/16-ц виданими 17.05.2016 року, Рожищенським районним судом (а.с. 10, 11).

Крім того, з довідки № 178103-35 виданої 06.03.2017 року Рожищенським районним відділом ВДВС ГТУЮ у Волинській області за період січень 2016 року по грудень 2016 року відповідачем сплачено в користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 490,00 грн. за виконавчим листом № 2-5762/2009 від 01.10.2009 року, виданим Луцьким міськрайонним судом, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 становить 9110,00 грн.

Всього, заборгованість ОСОБА_1 по аліментах становить суму 17570,00 грн.

Отже, суд погоджується з доводами позивача, що з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, виникла заборгованість по аліментам, яка за період 01.01.2016 року по 31.12.2016 року становить 17570,00 грн, що також узгоджується з довідками державного виконавця.

Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

За правовою природою, аліментні зобовязання це періодичні платежі, які боржник зобовязаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобовязання окремо.

Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виникають (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення пені (неустойки) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього зобовязання буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць буде різнитись.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місць).

Згідно з розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи, вбачається, що розмір неустойки (пені) ОСОБА_1 по аліментах за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року складає 5173,00 грн.

Суд погоджується з таким розрахунком, сума якого складає за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 5173,00 грн.

Правильність даного розрахунку підтверджується правовою позицією, висловленею у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-1477цс15, від 01 червня 2016 року № 6-535цс16.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів на утримання дитей знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 11, 58, 60, 88, 89, 213, 214, 215 ЦПК України, ч. 5 ст. 11, ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 20, 180-185, 191, 192, 196 СК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5173 (пять тисяч сто сімдесят три) гривні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк