У Х В А Л А

21 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 направив поштою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення, тобто з пропуском строку, встановленого ч. 1 ст. 325 ЦПК України, відповідно до вимог якої касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У касаційній скарзі заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що не мав змоги скористатися своїм конституційним правом на касаційне оскарження в строк, передбачений ч. 1 ст. 325 ЦПК України, при цьому заявником не було зазначено жодних причини та не надано відповідних доказів які б підтверджували відсутність можливості оскарження судових рішень у термін визначений процесуальним законом, або ж обставин які б перешкоджали заявнику скористатися своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень.

Крім того, представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було зазначено, що він як представник, отримав копію заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2012 року лише 31 січня 2017 року, що на його думку є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження його довірителем.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року наведені заявником підстави пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними та відповідно до вимог ч. 3 ст. 328 ЦПК України заявнику рекомендовано навести інші підстави для поновлення пропущеного строку та надати про це відповідні докази.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду касаційної інстанції, заявник посилався на ті ж обставини які були викладені у касаційній скарзі, а також на те, що ні відповідач ні його представник не отримували судових повісток, або ж інших документів, у зв'язку із чим відповідач був позбавлений можливості знати про час і місце розгляду справи, однак заявником жодних доказів які б підтверджували дані обставини суду касаційної інстанції не надано.

Крім того, у клопотанні про поновлення строків на касаційне оскарження ОСОБА_2 посилається не те, що не погоджуючись із заочним рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2012 року подав апеляційну скаргу 22 червня 2012 року, за результатом розгляду якої оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 вересня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено.

Із зазначеного вбачається, що ОСОБА_2 був обізнаний про те, що в апеляційному суді розглядається його апеляційна скарга, однак ОСОБА_2 не наведено жодних причин які б свідчили про перешкоду останньому цікавитися розглядом його апеляційної скарги.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не надано суду касаційної інстанції належних та допустимих доказів того, що термін звернення із касаційною скаргою пропущено ним із поважних причин.

Ураховуючи, що наведені заявником підстави для поновлення строку не можуть бути визнані поважними то у відповідності до вимог ч. 3 ст. 328 ЦПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2012 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 25 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Додані до скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ