У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест», третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», про стягнення коштів; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал»про визнання договору застави недійсним за касаційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,та товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17 жовтня 2014 року між ним та публічним акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» (далі - ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал») було укладено договір застави майнових прав на забезпечення виконання зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» (далі - ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест») за кредитним договором від 21 вересня 2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест». Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав позичальнику у строк з 21 вересня 2012 року до 19 вересня 2014 року кредит у розмірі 9 200 000 грн. За умовами договору застави заставодавцем було передано у заставу банку майнові права, а саме право вимоги грошових коштів у розмірі 167 007 доларів 13 центів США, що знаходяться на вкладному рахунку заставодавця у Київській філії ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2014 року, який укладено між банком та ним.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» своїх кредитних зобов'язань банком 20 жовтня 2014 року було здійснено списання грошових коштів з його рахунку у розмірі 167 007 доларів 13 центів США, про що його було повідомлено 21 жовтня 2014 року та надіслано копію меморіального ордеру.

Вказував про те, що згідно з п. 8.11 договору застави у разі задоволення вимог банку за рахунок предмета застави заставодавець набуває права кредитора за основним зобов'язанням та у зв'язку із задоволенням вимог ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за рахунок предмета застави, він набув права кредитора за кредитним договором від 21 вересня 2012 року у розмірі погашеної за рахунок предмета застави суми кредиту.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_3 просив суд стягнути з ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест»на його користь заборгованість у розмірі 172 223 долари 24 центи США, з яких: заборгованість за кредитним договором 167 007 доларів 13 центів США; 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення у розмірі 5 216 доларів 11 центів.

У жовтні 2015 року ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» звернулося до суду із зустрічним позовом про визнання договору застави майнових прав від 17 жовтня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», недійсним, посилаючись на те, що зміст укладеного правочину суперечить положенням ст. ст. 527, 528, 548 ЦК України та умовам кредитного договору, укладеного між ним та банком, оскільки позичальник за кредитним договором не покладав виконання своїх зобов'язань на інших осіб, у тому числі на ОСОБА_3, а також не погоджував ні з ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», ні з ОСОБА_3 можливості виконання останнім зобов'язань за кредитним договором замість позичальника на користь банку. Тобто ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» не надавало своєї згоди на укладення договору застави. Крім того, зазначало, що на час укладання спірного договору застави у ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» перед ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» не існувало заборгованості за кредитним договором, оскільки свої зобов'язання за ним товариство виконало у повному обсязі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськавід 18 січня 2016 року позови ОСОБА_3 та зустрічний позов ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест»об'єднано в одне провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позов задовольнити.

У касаційній скарзі ТОВ «Промислова інвестиційна компанія«Енерго-Інвест», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов товариства задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів того, що на час укладення договору застави та списання з його вкладного рахунку коштів у ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» була наявна заборгованість за кредитним договором перед банком. Таким чином, відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодовувати сплачену ОСОБА_3 суму коштів за відсутністю обґрунтованого розміру заборгованості товариства перед банком та документального підтвердження її існування, а також співставлення встановленої суми із розміром сплаченої ОСОБА_3 суми.

Суди зазначили, що зустрічний позов є безпідставним, так як згідно зі ст. 583 ЦК України майновим поручителем може бути боржник або будь-яка інша особа, яка є власником майна.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» було укладено договір застави майнових прав на забезпечення виконання зобов'язання ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» за кредитним договором від 21 вересня 2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» та ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест». Відповідно до умов кредитного договору кредитор надав позичальнику у строк з 21 вересня 2012 року до 19 вересня 2014 року кредит у розмірі 9 200 000 грн. За умовами договору застави заставодавцем було передано у заставу банку майнові права, а саме право вимоги грошових коштів у розмірі 167 007 доларів 13 центів США, що знаходяться на вкладному рахунку заставодавця у Київській філії ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 26 лютого 2014 року, який укладено між банком та ОСОБА_3

ОСОБА_3 указував про те, що 20 жовтня 2014 року у зв'язку з невиконанням ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» своїх кредитних зобов'язань ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» було здійснено списання грошових коштів з його рахунку у розмірі 167 007 доларів 13 центів США, про що його було повідомлено 21 жовтня 2014 року та надіслано копію меморіального ордеру.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що згідно з меморіальними ордерами № 34-3 та № 34-4 від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 здійснено перерахування коштів у розмірі 167 007 доларів 13 центів США, що еквівалентно 2 162 946 грн 08 коп., призначення платежу - договірне списання заборгованості за кредитом ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» відповідно до кредитного договору від 21 вересня 2012 року та договору застави майнових прав від 17 жовтня 2014 року.

При цьому за ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» обліковувалась прострочена кредитна заборгованість перед ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал».

У ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій.

Крім того, судом установлено, що відповідно до п 8.11 договору застави у разі задоволення вимог заставодержателя за рахунок предмета застави заставодавець набуває права кредитора за основним зобов'язанням, що відповідає положенням ч. 4 ст. 512 ЦК України, згідно з якою кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Таким чином, суди у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили, не перевірили, чи підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, у тому числі меморіальними ордерами, прострочена кредитна заборгованість ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» станом на 20 жовтня 2014 року перед ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», та чи така заборгованість частково погашена за рахунок грошових коштів, що були списані з рахунку ОСОБА_3, сума яких еквівалентна сумі внесеній за спірним кредитним договором.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_3 суду слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України щодо регресних вимог поручителя до позичальника, викладену у постанові № 6-466цс15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди належним чином не обґрунтували висновку щодо відмови у задоволенні зустрічного позову, а саме щодо положень ст. ст. 527, 528 ЦК України та не з'ясували, які умови забезпечення кредиту були передбачені відповідним договором.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик