Справа № 2-17/2010
Провадження № 6/139/13/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

з участю заявника ОСОБА_1, та секретаря судового засідання Пилипчук В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 24 березня 2014 року тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним аліментних зобовязань за виконавчим листом № 2-17 від 26 лютого 2010 року. 23 березня 2017 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 постановою головного державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

В даний час ОСОБА_1 бажає виїхати на роботу за кордон, однак Державна прикордонна служба відмовляється зняти його з обліку осіб, обмежених у праві виїзду за кордон, на підставі постанови державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС від 23 березня 2017 року, оскільки вона суперечить розділу ХШ Інструкції з організації примусового виконання рішень.

За захистом свого конституційного права на вільне пересування, вибір місця проживання та залишення території України ОСОБА_1 15 червня 2017 року звернувся до суду і просить скасувати встановлене ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 24 березня 2014 року щодо нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні заявник підтримав заяву з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи (а.с. 13, 14), у судове засідання не зявилася, не повідомила про причину неявки, не просила розглядати справу за її відсутності. Під час телефонної розмови повідомила, що не заперечує. аби із ОСОБА_1 було знято обмеження у праві виїзду за межі України.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного:

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 04 лютого 2010 року, яке надрало чинності 16 лютого 2010 року, із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 - аліменти в розмірі 200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи із 11 січня 2010 року до досягнення дітьми повноліття.

01 березня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 47292488 з виконання виконавчого листа у справі № 2-17/2010.

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 24 березня 2014 року на підставі ст. 377-1 ЦПК України задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мурованокуриловецького районного управління юстиції та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного виконання ним аліментних зобовязань за виконавчим листом № 2-17 від 26 лютого 2010 року (а.с. 5-6).

23 березня 2017 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 постановою головного державного виконавця Мурованокуриловецького РВ ДВС на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с. 8). Цією ж постановою у пункті 2 скасовано всі заходи примусового виконання рішення.

З інформаційного листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 64/Д-5980 від 22.05.2017 (а.с. 3) слідує, що 04 травня 2017 року Державна прикордонна служба України отримала копію ухвали державного виконавця Каландея Р.Б. від 23 березня 2017 року у виконавчому провадженні № 47292488. З цього ж листа слідує, що на підставі такої постанови державного виконавця Каландея Р.Б. від 23 березня 2017 року не може бути вилучено інформації про ОСОБА_1 як про особу, що тимчасово обмежена у праві виїзду за кордон України.

Дійсно, відповідно до п. 5 розділу ХШ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про:

-повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі частини першої статті 38 Закону «Про виконавче провадження»;

-закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону «Про виконавче провадження»;

-скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі належного виконання особою зобовязань щодо сплати періодичних платежів.

Таким чином, така підстава, як повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою, не передбачає своїм наслідком зняття з особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Одночасно, тимчасове обмеження було встановлено щодо ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження, яке в даний час не виконується у примусовому порядку. Так, з листа начальника Мурованокуриловецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області № 1890 від 26 травня 2017 року (а.с. 9) слідує, що відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 у Мурованокуриловецькому районному відділі державної виконавчої служби на виконанні нема.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон, розгляд таких питань не врегулюваний Розділом VI ЦПК України.

Разом з тим суд враховує, що жодне обмеження прав згідно міжнародно-правових стандартів захисту прав людини не може бути абсолютним. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Керуючись: ст. 33 Конституції України, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -

у х в а л и л а:

Заяву задовольнити. Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, застосоване ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року по справі № 2-17/2010.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з моменту її винесення.

Суддя: ___________