АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/570/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6830/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року

по цивільній справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи Київська міська рада, Інститут права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України, про встановлення факту належності до членів територіальної громади м. Києва, постійного проживання на території місцевої громади м. Києва.

в с т а н о в и л а :

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є громадянином України, виборцем, включеним до Державного реєстру виборців, та має намір реалізувати свої права на місцевих виборах як виборець, а також має право реалізувати свої права як член територіальної громади на безпосередню участь у здійсненні права місцевого самоврядування, та інші права, що пов'язані з юридичним фактом постійного проживання у місцевій територіальній громаді. Також заявник вказував, що він є внутрішньо переміщеною особою, постійно проживає на території громади міста Києва, що підтверджується довідкою внутрішньо-переміщеної особи, однак ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб» не передбачено внесення змін до Державного реєстру виборців внутрішньо-переміщених осіб за місцем їх фактичного проживання. Встановлення факту його належності до членів територіальної громади м. Києва і постійного його ж місця проживання у місцевій громад: впливає на реалізацію прав і законних інтересів у сфері місцевого самоврядування, а саме право брати участь у місцевих виборах, створювати місцеві ініціативи, вимагати звітності від органів місцевого самоврядування за свою діяльність та інші права члена територіальної громади, встановлені ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», і в інших сферах, зокрема бути обраним присяжним до місцевого суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року справу за заявою ОСОБА_3, було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду заявник подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про її скасування, та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення по суті. Вказуючи при цьому на порушення судом норм процесуального права.

Зазначаючи при цьому, що судом першої інстанції невірно встановлено правову природу виниклих правовідносин. Обставини викладені в тексті ухвали обставини не відповідають дійсності, адже у 2014 році він не судився з приводу участі у виборах Президента України, і на час прийняття судом оскаржуваної ухвали в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва відсутні справи за його участі щодо захисту виборчих прав. При подачі заяви він не ставив питання про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виборчої комісії чи органів ведення Державного реєстру виборців, органів місцевого самоврядування тощо.

Заявник у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з вищевказаною заявою у порядку окремого провадження, вказував, що його вимоги стосуються забезпечення права на реалізацію його права виборця, а також участь у створенні місцевої ініціативи, права на отримання інформації про діяльність організації місцевого самоврядування та інших прав члена територіальної громади, встановлених ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги мають бути вирішенні в порядку позовного провадження при вирішенні спорів, які уже заявлені ним та заінтересованою особою Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства юстиції України.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою заявник зазначав, що суд першої інстанції вказав у тексті ухвали обставини, що не відповідають дійсності, адже у 2014 році заявник не судився з приводу участі у виборах Президента України, і на час прийняття судом оскаржуваної ухвали в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва відсутні справи за його участі щодо захисту виборчих прав. При подачі заяви він не ставив питання про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виборчої комісії чи органів ведення Державного реєстру виборців, органів місцевого самоврядування тощо. Відтак, суд в ухвалі невірно встановив правову природу виниклих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що при постановленні судового рішення судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідно до положень ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗІ березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

При зверненні до суду заявник просив встановити факт : - 1) юридичний факт належності заявника до членів територіальної громади м. Києва; - 2) юридичний факт постійного проживання заявника на території місцевої громади м. Києва ( Голосіївський район).

Відтак, суд при розгляді питання щодо встановлення юридичного факту належності заявника до членів територіальної громади м. Києва, суд першої інстанції повинен був перевірити чи підлягає встановленню такий факт в порядку окремого провадження згідно діючих норм ЦПК, з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. А також за наявності факту реєстрації заявника на території територіальної громади м. Києва, перевірити, ким даний факт не визнається, та чи може бути він відновлений і в інший спосіб.

Щодо встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території місцевої громади м. Києва ( Голосіївський район), суд першої інстанції вказуючи на наявність спору про право виходив з того, що існує спір між заявником та Інститутом права та післядипломної освіти Міністерства України ( Центр перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції), щодо його права проживання у гуртожитку, який вирішується в позовному провадженні.

Однак, надані до суду матеріали справи не місять у собі таких доказів. Звертаючись до суду з заявою заінтересована особа лише вказувала на подачу позову в 2015 році про виселення ОСОБА_3 з гуртожитку у зв'язку із заборгованістю за перебування в ньому.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду з урахуванням зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: