Номер справи 623/1399/14-ц
Номер провадження 4-с/623/5/2017
УХВАЛА

іменем України

29 червня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі : головуючого- судді: Одарюка М.П.

за участю секретаря: Костенко В.В.

судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надії державного виконавця в порядку ст.383 ЦПК України, -

в с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця в порядку ст. 383 УПК України, в обґрунтування своєю скарги посилається на те, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.08.2016 р. по справі № 623/1399/14-ц скасована постанова державного виконавця від 24 грудня 2015 року, прийнята в межах виконавчого провадження № 49641387, про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 13255,40 грн.; від 05 травня 2016 року про відкриття виконавчого провадження реєстраційний номер № 51005477 з виконання вищезазначеної постанови ВДВС Ізюмського МРУЮ Харківської області від 24.12.2015 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору у сумі 13255,40 грн.; від 06.06.2016 р. № 360/4 про відрахування із моєї заробітної плати виконавчого збору в розмірі 13255,40 грн. та зобовязано Ізюмський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головноготериторіального управління юстиції у Харківської області повернути йому суми, стягненні іззаробітної плати на виконання вищезазначених постанов державного виконавця.Ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області набрала чинності 08 грудня 2016 року.

З приводу виконання даної ухвали суду в частині повернення йому сум заробітної плати він звернувся згідно норм Закону України Про виконавче провадження до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Проте отримав повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.02.2017 р., відповідно до якого Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області вказував, що в ухвалі суду не зазначено місцезнаходження боржника та адреса місця проживання ОСОБА_2, як стягувача.

17 березня 2017 року ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області виправлено описки та включено у текст ухвали Ізюмського міськрайонного суду від 08 серпня 2016 року місцезнаходження Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області 64300, Харківська область місто Ізюм вул. Покровська, буд. 32, та адреса місця проживання ОСОБА_2 - 64300, Харківська область місто Ізюм вул. Миру, буд. 43-А. Вказана ухвала набрала чинності 22 березня 2017 року.

17 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області із відповідною заявою про примусове виконання ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року в частині зобовязання Ізюмський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управлінняюстиції у Харківської області повернути йому суми, стягненні із заробітної плати.

Проте 12 травня 2017 року ОСОБА_2 отримав повідомлення старшого державного і виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04 травня 2017 року, відповідно до якого старший державний виконавець вважає, що ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року не є виконавчим документом в розумінні Закону України Про виконавче провадження, та не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України Про виконавче провадження.

Вважає дії старшого державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконними та просить суд :

визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до повідомлення від 04 травня 2017 року по виконавчому провадження № 53854374/В-10 неправомірними;

зобовязати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняти до виконання ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року по справі № 623/1399/14-ц з урахуванням змін, внесених ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 березня 2017 року, про повернення ОСОБА_2 суми, стягненні із його заробітної плати на виконання постанови державного виконавця Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області, прийнятої в межах виконавчого провадження № 51005477, від 06.06.2016 р. № 360/4 про відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору в розмірі 13255,40 грн.

Представник заявника, ОСОБА_4, надала суду клопотання про розгляд скарги за відсутності заявника, ОСОБА_2, та її як його представника. Скаргу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення в яких просить суд розглядати скаргу без участі представника на підставі поданих письмових заперечень. В запереченнях посилається на те, що заявником ОСОБА_2 до виконання подані рішення суду (які не містять реквізитів виконавчого документа) по справі, а не виконавчий лист, який видається на виконання цих рішень.

У зв'язку з чим, державним виконавцем у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. ст. 383, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу на рішення, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області із заявою, про примусове виконання ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року в частині зобовязання Ізюмськийміськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управлінняюстиції у Харківської області повернути йому суми, стягненні із заробітної плати.

До вказаної заяви ОСОБА_2 надав належним чином завірені копії ухвал Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року , від 17 березня 2017 року та копію ухвали апеляційного суду Харківської області від 08 грудня 2016 року ( а. с. 4-20).

12 травня 2017 року заявник отримав повідомлення старшого державного і виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04 травня 2017 року, відповідно до якого старший державний виконавець вважає, що ухвала Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року не є виконавчим документом в розумінні Закону України Про виконавче провадження, та не відповідає вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України Про виконавче провадження.

Згідно ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 4 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються:

1)назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2)дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3)повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по

батькові (для фізичних осіб) стягувана та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних

осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних

осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному

виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів звязку та адреси електронної пошти.

Згідно п.1 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

Отже повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання державний виконавець не взяв до уваги те, що ухвала суду є виконавчим документом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», а також в повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04 травня 2017 року старший державний виконавець, ОСОБА_3 не зазначила, яким саме вимогам ст. 4 Закону України Про виконавче провадження не відповідають зазначені вище ухвали суду, що кваліфікується судом як низька правова кваліфікація державного виконавця, який, всупереч своїм обов`язкам, не може визначити які саме вимоги не дотримані в ухвалі суду.

При таких обставинах суд вважає, що дії державного виконавця є незаконними, а ухвала суду має бути прийнята до виконання, оскільки має всі необхідні реквізити та є виконавчим документом.

На підставі викладеного, керуючись ст.387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до повідомлення від 04 травня 2017 року по виконавчому провадженню № 53854374/В-10 неправомірними.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області прийняти до виконання ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2016 року по справі № 623/1399/14-ц з урахуванням змін, внесених ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 березня 2017 року, про повернення ОСОБА_2 сум, стягнених із його заробітної плати на виконання постанови державного виконавця Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області, прийнятої в межах виконавчого провадження № 51005477, від 06.06.2016 р. № 360/4 про відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору в розмірі 13255,40 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М. П. Одарюк