Справа № 761/1435/17
Провадження № 2/761/3266/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарях: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач), треті особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3, про захист прав споживачів та просила визнати кредитний договір № 1929pvi-06-07 від 25.06.2007р., іпотечний договір № 2170И/0607 від 25.06.2007р., договір поруки № 1929/1 від 25.06.2007р. та договір поруки № 1929/2 від 25.06.2007р. недійсними з моменту їх укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1929pvi-06-07, за умовами якого Відповідач надає Позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 90 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 10,6% річних в строк до 24.06.2027р. Забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором є: - застава нерухомості (іпотека): двокімнатна квартира, загал.пл. 43,30 кв.м., житл.пл. 29,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, згідно договору застави (іпотеки) № 2170И/0607 від 25.06.2007р.; - порука фізичної особи ОСОБА_2, оформленої договором поруки № 1929/1 від 25.06.2007р.; - порука фізичної особи ОСОБА_3, оформленої договором поруки № 1929/2 від 25.06.2007р. Кредитний договір не відповідає та грубо суперечить вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме, в кредитному договорі відсутні будь-які умови, що передбачають відповідальність Банку щодо видачі кредиту, відповідач попередньо не повідомив про умови кредитування, чим порушив Закон України «Про захист прав споживачів» та ввів його в оману щодо обставин договору кредиту, які мають істотне значення. Окрім того, кредитний договір не містить жодного положення, які встановлювали обов'язки Банку, не містить жодної норми стосовно його відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, не містить правила, по якому змінюється відсоткова ставка по кредиту, а також методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків та комісії, пов'язаних з конвертацією валюти платежу в валюту зобов'язання під час погашення заборгованості по кредиту та відсоткам за користування ним, будь-які положення відносно порядку зміни чи припинення дії кредитного договору відсутні.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. При цьому пояснила, що умови договору зрозумілі і вона з ними погоджується, але через те, що до неї пред'явлено позов про стягнення боргу, вона змушена звернутись з цим позовом щоб відтермінувати стягнення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, а також подав суду заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1929pvi-06-07 (а.с.7-11), відповідно до умов якого, Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 90 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 10,6 процентів річних. Відповідно до п. 2.2 договору, для обліку наданих кредитних ресурсів банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № 2233.9.00.32422.01. Пунктом 2.3 договору передбачено, що кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 43,30 кв.м., житловою площею - 29,30 кв.м. Згідно п. 3.2 договору, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 24 червня 2027 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Протягом першого року строком до 24 червня 2008 року, Позичальник зобов'язується частково повернути Кредитні ресурси в розмірі 30 000,00 доларів США. Сторони домовилися про такий порядок повернення позичальником кредитних ресурсів: позичальник зобов`язується щомісяця ,в термін до 10 числа місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить 905,00 доларів США. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 10,6 процентів річних. Згідно п. 4.3 договору, позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця. У строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № 2238.4.00.32422.01.

Позичальник - ОСОБА_1 є співробітником Банку «Фінанси та Кредит», ТОВ. У випадку його звільнення з Банку «Фінанси та Кредит», ТОВ, процентна ставка згідно п.п.2.1., п.4.1. становитиме на рівні 14,00 процентів річних (п.4.7. Кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 1929pvi-06-07 від 25.06.2007р., між позивачем та ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» було підписано Іпотечний договір № 2170И/0607 (а.с.12), між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 1929/1 від 25.06.2007р. (а.с.13-15), між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 1929/2 від 25.06.2007р. (а.с.16-18).

Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, де зазначається, що при укладанні договору відповідач істотно порушив ряд положень чинного законодавства, права позивача як сторони кредитного договору та споживача фінансових послуг, зокрема щодо надання Позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, яка є предметом договору, у зв'язку з чим Позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання.

Разом з тим, з умов Кредитного договору чітко вбачається сукупна вартість кредиту, оскільки договором визначена сума щомісячного платежу в розмірі 905,00 доларів США та сума кредитних ресурсів, яка має бути повернена протягом першого року строком до 24.06.2008р. - 30 000,00 доларів США, терміни сплати щомісячного платежу - щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця та кінцевий термін повернення кредиту - 24 червня 2027 року. Таким чином, шляхом підписання Кредитного договору Позивач фактично був повідомлений Відповідачем в письмовому вигляді про сукупну вартість кредиту та повну інформацію про умови кредитування.

Водночас, як зазналось вище, в судовому засіданні Позивачка пояснила, що умови Кредитного договору на момент його укладення були їй зрозумілі і вона з ними погодилась, але через те, що Банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, вона змушена була звернутись до суду з вказаним позовом, щоб відтермінувати стягнення кредитного боргу. Таким чином, судом встановлено, що, оскільки позивачем було підписано Кредитний договір № 1929pvi-06-07 від 25 червня 2007 року, отже позивачу було відомо та погоджено усі умови вказаного договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Отже, як встановлено судом при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів", в редакції, яка діяла на час укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1-3, ч. 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору (ч. 6 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів»).

Протягом дії договору (протягом чотирнадцяти днів з дня підписання) відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», згоду на укладення даного кредитного договору не відкликав, тобто позивач заперечень щодо укладеного договору протягом цього часу не мав.

За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та поясненням, враховуючи те, що при підписанні Кредитного договору позивачу були відомі умови договору, а також враховуючи вимоги ст. 627 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору № 1929pvi-06-07 від 25.06.2007р., та як наслідок, Іпотечного договору № 2170И/0607 від 25.06.2007р., Договору поруки № 1929/1 від 25.06.2007р. та Договору поруки № 1929/2 від 25.06.2007р., - не підлягають задоволенню.

Щодо заяви Відповідача про застосування наслідків сплину позовної давності, то з даного приводу суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним Кредитного договору має обчислюватися, починаючи з дня укладення відповідного договору, тобто починаючи з 25.06.2007р. - з моменту, коли у Позичальника виникло право на позов до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання недійсним кредитного договору.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Днем звернення Позивачки до суду є 06.01.2017р., що підтверджується штампом поштового відділення на конверті, в якому позов надійшов до канцелярії суду.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо визнання недійсним Кредитного договору № 1929pvi-06-07 від 25.06.2007р. та, як наслідок, Іпотечного договору № 2170И/0607 від 25.06.2007р., Договору поруки № 1929/1 від 25.06.2007р. та Договору поруки № 1929/2 від 25.06.2007р.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час, як зазначалось вище, у даному випадку суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем не доведено порушення її прав.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст.ст. 16, 203, 215, 256, 267, 520, 533, 627, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Постанова Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя