Справа № 752/8031/16-ц
Провадження № 2/752/792/17
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Новак А.В.,

при секретарі Закаблуківській О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пунктів договору про надання відновлювальної кредитної лінії,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання пункту 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030/720392-КV від 10 вересня 2008 року недійсним. Мотивував свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 10 вересня 2008 року було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030/720392-КV.

Відповідно до п. 6.2 вказаного договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Михайловичем, в порядку черговості. Вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Позивач вважає, що укладення оспорюваного пункту договору порушує його право на справедливий суд, оскільки він позбавлений можливості для звернення у суд загальної юрисдикції, а третейські судді Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків не можуть розглядати спори щодо захисту прав споживачів.

Позивач з посиланням на ст. 203, 215 ЦПК України, Закон України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про третейські суди» просить суд ухвалити рішення, яким визнати пункту 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 031/709284-КV від 21 серпня 2008 року.

Крім того позивач просив суд визнати пункт 1.1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030/720392-КV від 10 вересня 2008 року недійсним.

Зокрема зазначив що він отримав кредит в іноземній валюті, що суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду клопотання слухати справу у його відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з посиланням на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

10 вересня 2008 року між сторонами спору було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 030/720392-КV.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору № 185/87853 від 14.03.2008 року, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002 м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Михайловичем, в порядку черговості. Вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про третейські суди», положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду затверджуються його засновником і публікуються.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовились про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу, або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою, за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

В конкретному випадку суд вважає, що при підписанні договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030/720392-КV від 10.09.2008 року, сторонами було досягнуто згоди, щодо порядку та правил вирішення спорів у третейському суді, правил звернення до третейського суду та інші питання пов'язані з вирішенням спорів третейським судом. Доказів на підтвердження тієї обставини, що у ОСОБА_1, як у сторони договору волевиявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі, судом в ході розгляду справи здобуто не було.

При укладенні третейського застереження в даному договорі, було додержано вимог правил встановлених статтею 12 Закону України «Про третейські суди».

Крім того, судом враховується та обставина, що позивач не вчинив жодних дій направлених на зміну оскаржуваного пункту договору та не надав суду доказів того, що у нього були такі наміри, шляхом звернень до установи банку чи пропозицій, щодо початку процедури ведення переговорів з даного приводу.

Вирішуючи питання про визнання недійсним п. 1.1.1 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 030/720392-КV від 10 вересня 2008 року, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Статті 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Позивачем не наведено обґрунтування, яким саме чином видача йому кредиту у іноземній валюті, порушує його право і які саме його конкретні права, охоронювані законом, були порушені внаслідок отримання ним кредиту у доларах США.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, з посиланням на норми статей 203, 215, 217 Цивільного кодексу України, та статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223, 294-296 ЦПК України,суд,-

вирішив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним пунктів договору про надання відновлювальної кредитної лінії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак