Справа № 136/866/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" червня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Кривенка Д.Т.

при секретарі Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 27.07.2013 року померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, відповідно до якого спадкодавець заповіла усе належне їй майно своєму племіннику, тобто позивачеві у справі ОСОБА_1 До складу спадкової маси увійшов житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка, 16. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину в установленому законом порядку. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим.

В судове засідання позивач не зявився, проте надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити, а розглянути справу без його участі.

Представник Щасливської сільської ради в судове засідання також не зявився, будучи оповіщеним належним чином про день та час розгляду справи, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин, суд вважає неявку представника відповідача неповажною та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке.

27.07.2013 року в м. Липовець Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть а.с.3). Після її смерті відкрилась спадщина.Із матеріалів справи, які були витребувані судом було зясовано, що за життя ОСОБА_2 вчинила заповіт 02.07.2013 року, відповідно до якого заповідала усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, позивачу, ОСОБА_1 (а.с. 6). Даний заповіт посвідчений того ж дня секретарем виконкому Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за №31. Згідно запису на заповіті вчиненим 11.12.2013 року секретарем органу місцевого самоврядування, заповіт не змінювався та не скасовувався.Своїм правом на спадкування скористався позивач ОСОБА_1, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. Крім нього, інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, прийняли спадщину або претендували на майно спадкодавця відсутні за матеріалами Спадкової справи.

Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області від 13.05.2014 року позивачу відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за №16 по вул. Шевченка в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області, через те, що даний будинок належить до колгоспного двору, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим.

У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику про спадкування», зазначено, що особа має право у разі відмови нотаріуса в оформленні спадщини звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 07.08.1989 року, житловий будинок за №16 по вул. Шевченка в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області належить до суспільної групи колгоспний двір.

Згідно відомостей по Росошанській сільській раді, які відображені у довідка №227, №223, №226 від 19.05.2017 року, станом на 15.04.1991 року головою колгоспного двору вищевказаного житлового будинку була ОСОБА_2, інших членів колгоспного двору не було (а.с.23, 24).

Згідно розділу 11 «Право власності» глави 11 «Спільна власність» ст. 120 «Власність колгоспного двору» Цивільного кодексу Української PCP 1964 р. - майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Зібрані у справі докази, які були перевірені судом свідчать про те, що право власності на майно колгоспного двору, в яке і входив житловий будинок за №16 по вул. Шевченка в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області, належало ОСОБА_2, яка й була єдиним членом колгоспного двору.

Як було встановлено судом єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є позивач, ОСОБА_1, який спадщину у встановленому законодавцем порядку та строки прийняв, однак таке його право не визнається та осорюється, тому суд дійшов висновку, що воно підлягає захисту судом у спосіб, що ним обраний.

Крім цього, відповідач позов визнав, про що надав заяву відповідного змісту.

На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та ст.120, 121, 123 ЦК УРСР, ст. 1218, 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 158, 169, 174, 209-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка настала 27 липня 2013 року в м. Липовці Липовецького району Вінницької області, на цілий житловий будинок «А» з верандою «а» , загальною площею 36,8 кв.м., житловою площею 15,8 кв.м. та господарські будівлі та споруди: сарай «Б», сарай «б1», погріб з шиєю «В» , убиральню «Г», огорожу «№1», ворота «№2», хвіртку «№3», розташовані в с. Білозерівка Липовецького району Вінницької області по вулиці Шевченка №16.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко