АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3365/17 Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України. В обґрунтування свого позову посилався на те, що з 19 січня 2016 року в провадженні Прокуратури Полтавської області знаходиться кримінальне провадження № 0000240 за частиною 1 статті 364 КК України відносно співробітників Прокуратури Полтавської області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Зазначив, що в порушення вимог чинного законодавства слідчий прокуратури умисно не провів досудове слідство у вищезазначеному кримінальному провадженні, на протязі тривалого проміжку часу неправомірно не вчиняв жодних дій, покладених на нього законом, виносив незаконні постанови, висвітлюючи в них завідомо неправдиві відомості.

Вказав, що з 19 січня 2016 року, з моменту внесення відомостей до ЄРДР за його заявою слідчий прокуратури не вручив йому пам'ятку про процесуальні права та обов'язки.

12 лютого 2016 року прокуратурою ухвалено постанову про відмову у визнанні його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Полтави від 25 лютого 2016 року скасовано.

Зазначив, що 25 березня 2016 року повторно винесено постанову, якою умисно відмовлено у визнанні його потерпілим у даному кримінальному провадженні, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року повторно скасовано.

Вважав, що прокуратурою було умисно проігноровано викладене в ухвалі суду від 22 квітня 2016 року та не вручено йому пам'ятку про права потерпілого, чим у черговий раз позбавлено його конституційного права на доступ до правосуддя.

28 квітня 2016 року Прокуратурою ухвалено постанову про закриття кримінального провадження, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Полтави від 04 липня 2016 року скасовано.

Зазначив, що 19 серпня 2016 року прокуратурою йому було вручено пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого.

12 вересня 2016 року прокуратурою постановою повторно закрито кримінальне провадження.

Вважав, що прокуратурою умисно понад 8 місяців не виконувалися вимоги чинного законодавства, у зв'язку з чим прокуратурою йому було завдано моральну шкоду, оскільки він, будучи інвалідом другої групи, був вимушений понад 8 місяців виїжджати в суди для того, щоб захищати свої права, з вини прокуратури підірвано авторитет правоохоронних органів, через що він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено його психологічне благополуччя, позбавлено конституційного права на доступ до правосуддя.

Просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 496080,00 грн., завданої йому відповідачем незаконними діями, тривалою протиправною бездіяльністю при імітації досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 496080,00 грн., умисно завданої йому бездіяльністю відповідача. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги позовної заяви. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що відповідно до вимог статті 1174 ЦК України він звільняється від доказування вини відповідача; що судом першої інстанції проігноровано статтю 56 Конституції України, вимоги Закону України № 3477 від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», не застосовано практику Європейського суду, не застосовано статті 23, 1174 ЦК України, проігноровано правову позицію, викладену в постанові ВСУ від 25 травня 2016 року, яка роз'яснює правила застосування вищезазначених норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів, що йому незаконними діями та протиправною тривалою бездіяльністю органів прокуратури спричинено моральну шкоду.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні слідчого СВ прокуратури Полтавської області перебувало кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 19 січня 2016 року за частиною 1 статті 364 КК України відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року про вчинення кримінального правопорушення від 31 серпня 2015 року.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 12 лютого 2016 року прокуратурою ухвалено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Полтави від 25 лютого 2016 року скасовано.

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 25 березня 2016 року ухвалено постанову, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у даному кримінальному провадженні, яку ухвалою Жовтневого районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року скасовано та зобов'язано старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області вручити ОСОБА_1, як потерпілому у кримінальному провадженні пам'ятку про права потерпілого.

Пам'ятку про процесуальні права та обов'язки потерпілого ОСОБА_1 вручено 19 серпня 2016 року.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи починаючи з 19 січня 2016 року по 19 серпня 2016 року ОСОБА_1 був обмежений у здійсненні процесуальних прав та обов'язків, оскільки протягом 8 місяців йому безпідставно відмовляли у визнанні його потерпілим. Постанови про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим двічі судом скасовувались. Протягом цього часу він не мав право подавати докази слідчому, прокурору, заявляти відводи, клопотання, мати представника, на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення. Тривала процесуальна невизначеність завдала йому душевні страждання, які виразились у позбавленні відчуття життєвої захищеності, приниження, пригнічення, зневаги до нього, усвідомлення себе жертвою такого діяння з боку органів прокуратури.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини справи, а також на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу як потерпілий не міг реалізувати своє право на захист, на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, на звернення до суду зі скаргами на дії (бездіяльність) органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження тощо.

Посилання представника прокуратури на те, що оскільки 12 вересня 2016 року кримінальне провадження закрито, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити судовою колегією не приймаються, оскільки, як вбачається з змісту позову його підстави інші.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер душевних страждань ОСОБА_1 та виходячи з вимог розумності та справедливості, судова колегія вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню і визначає розмір відшкодування в сумі 1000,00 грн.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, оскільки судом першої інстанції, зокрема, неповно з'ясовано обставини у справі, що є підставою відповідно до статті 309 ЦПК України для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії