№ 201/4088/17
провадження 2/201/1489/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, треті особи виконавчий комітет Соборної районної в м. Дніпрі ради і департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання особи втратившою право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання особи втратившою право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові посилається на те, що він постійно мешкає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, вказана квартира не приватизована і була надана ще на підставі ордеру № 1122 від 12 червня 1975 року згідно з розпорядженням Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська його діду ОСОБА_5 на склад сімї в три особи дід, його дружина ОСОБА_6 і їх дочка ОСОБА_7 (мати позивача); дідусь помер 27 лютого 1976 року і на підставі рішення Жовтневого райвиконкому від 16 березня 1979 року наймачем цієї квартири стала мати позивача. 31 грудня 1988 року мати позивача одружилася з ОСОБА_4 та змінила прізвище на прізвище чоловіка, а 16 червня 1991 року в них народився позивач ОСОБА_1. 22 листопада 2010 року померла бабуся позивача. 20 серпня 2014 року померла мати позивача. На цей час в цій квартирі залишилися зареєстрованими сестри позивача ОСОБА_1, ОСОБА_1 і його батько ОСОБА_4. Але вказані відповідачі в цій квартирі не мешкають тривалий час: сестра позивача ОСОБА_1(ОСОБА_3) Ю. не мешкає в квартирі з 10 травня 2012 року, сестра позивача ОСОБА_1(ОСОБА_2) Ю. не мешкає в квартирі з 11 червня 2005 року, а батько позивача ОСОБА_4 не мешкає в цій квартирі з 01 вересня 2006 року. Вказані відповідачі виїхали з цієї квартири на інше місце мешкання, там працюють і повертатися жити в Україну, на думку позивача, не мають намірів. Позивач звертався до них з питанням виписатися з вказаної квартири, відповідачки обіцяли це зробити самі добровільно, але питання так і не вирішилося. Фактично в квартирі мешкає лише один позивач, йому зараз важко сплачувати комунальні послуги. Відповідачі тривалий час, ще з 2005-2006 років, не мешкають в цьому житлі, забрали свої речі і виїхали з вказаного житла в інше місце (де постійно мешкають), зараз вони там (в спірному для них житлі квартирі позивача) не мешкають, але залишилися зареєстрованими в цьому спірному житлі, відповідачі у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин майже десять років, фактично звільнили вказану квартиру, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованими ж залишилися у вказаному житлі, не мешкають понад шість місяців і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачують, але їх реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. Факт тривалого не проживання відповідачів у вказаному житлі підтверджують надані позивачем документи, хоча зареєстрованими вони там залишилися. В звязку з відсутністю вказаних відповідачів у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 95 будинку № 37 по пр. Героїв в м. Дніпро з боку відповідачів та зняти останніх з реєстрації у вказаному житлі, визнавши їх втратившими право користування цим житлом, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, погодилися з викладеними в позові обставинами, позов фактично визнали, не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

Представники третіх осіб виконавчого комітету Соборної районної в м. Дніпрі ради і департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, в зверненні до суду з позовом згодні, фактично просили справу розглянути без їх участі та рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні зясовано, що постійно ОСОБА_1 мешкає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, вказана квартира не приватизована і була надана ще на підставі ордеру № 1122 від 12 червня 1975 року згідно з розпорядженням Жовтневого райвиконкому м. Дніпропетровська його діду ОСОБА_5 на склад сімї в три особи дід, його дружина ОСОБА_6 і їх дочка ОСОБА_7 (мати позивача); дідусь помер 27 лютого 1976 року і на підставі рішення Жовтневого райвиконкому від 16 березня 1979 року наймачем цієї квартири стала мати позивача. 31 грудня 1988 року мати позивача одружилася з ОСОБА_4 та змінила прізвище на прізвище чоловіка, а 16 червня 1991 року в них народився позивач ОСОБА_1. 22 листопада 2010 року померла бабуся позивача. 20 серпня 2014 року померла мати позивача. На цей час в цій квартирі залишилися зареєстрованими сестри позивача ОСОБА_1, ОСОБА_1 і його батько ОСОБА_4. Але вказані відповідачі в цій квартирі не мешкають тривалий час: сестра позивача ОСОБА_1(ОСОБА_3) Ю. не мешкає в квартирі з 10 травня 2012 року, сестра позивача ОСОБА_1(ОСОБА_2) Ю. не мешкає в квартирі з 11 червня 2005 року, а батько позивача ОСОБА_4 не мешкає в цій квартирі з 01 вересня 2006 року. Вказані відповідачі виїхали з цієї квартири на інше місце мешкання, там працюють і повертатися жити в Україну, на думку позивача, не мають намірів. Позивач звертався до них з питанням виписатися з вказаної квартири, відповідачки обіцяли це зробити самі добровільно, але питання так і не вирішилося. Фактично в квартирі мешкає лише один позивач, йому зараз важко сплачувати комунальні послуги. Відповідачі тривалий час, ще з 2005-2006 років, не мешкають в цьому житлі, забрали свої речі і виїхали з вказаного житла в інше місце (де постійно мешкають), зараз вони там (в спірному для них житлі квартирі позивача) не мешкають, але залишилися зареєстрованими в цьому спірному житлі, відповідачі у вказаному житлі в м. Дніпро не мешкають без поважних причин майже десять років, фактично звільнили вказану квартиру, давно виїхали на інше місце мешкання, зареєстрованими ж залишилися у вказаному житлі, не мешкають понад шість місяців і мешкати не мають намірів, за комунальні послуги не сплачують, але їх реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. По решті мешканців і їх реєстрації в цьому житлі у позивача питання відсутні, по ним спору немає. В звязку з відсутністю вказаних відповідачів у вказаному житлі понад встановлені законом терміни без поважних причин позивач просив усунути для нього перешкоди в користуванні та розпорядженні вказаною квартирою з боку відповідачів та зняти останніх з реєстрації у вказаному житлі, визнавши їх втратившими право користування цим житлом, оскільки в добровільному порядку спір не вирішено, позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що дійсно відповідачі зареєстровані у вказаному житлі, в цьому будинку і квартирі не мешкають тривалий час, відповідачі фактично звільнили це житло, інші члени сімї попередників чи особисто відповідачів у вказаному житлі не мешкали тривалий час і не мешкають, за комунальні послуги не сплачують, в цій квартирі не має їх речей, але реєстрація відповідачів в цьому житлі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

Крім того, факт тривалої відсутності відповідачів по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також довідкою та актами житлової комунальної обслуговуючої організації на підставі письмових пояснень сусідів спірного житла, затверджені житловою організацією за місцем знаходження житла.

Об'єкт права власності (спірний будинок) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Частиною 2 статті 405 ЦПК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

За таких обставин суд вважає, що відповідачі тривалий час (понад шість місяців) без поважних причин не мешкають за адресою спірного житла, в цьому житлі відсутні їх речі, комунальні та інші послуги не сплачують, зустрічні вимоги не заявлені, доказів на спростування позову суду не надано.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Позивач на свій розсуд користується та розпоряджається вказаним в позові майном (спірною квартирою). Він має право здійснювати стосовно цього майна будь-які дії, що не протирічать закону.

Позивач позовні вимоги не доповнював, але уточняв, придбав, набув вказане житло, квартиру на законних підставах.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі відповідачами цього зроблено не було.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно відповідачів про мешкання в будинку, перешкоди, предмета спору, а відповідачі не довели незаконність дій позивача. Можливе твердження відповідачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю їх між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачами позовних вимог, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Позивач як належний користувач спірного житла не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відповідачі з позовом фактично погодилися.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомими майном, визнання втратившиии право користування та зняття з реєстрації знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 95 будинку № 37 по пр. Героїв в м. Дніпро з боку ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та зняти ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1, визнавши їх втратившими право користування цим житлом, а також стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з кожної окремо сплачений позивачем при подачі позову судовий збір по 213 грн. 34 коп., а всього 640 грн..

Таким чином суд вважає доведеними обставини позовних вимог, позов обгрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 405 ЦК України, ст. 9, 64, 65, 71, 72, 163 ЖК України, ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути для ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 95 будинку № 37 по пр. Героїв в м. Дніпро з боку ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та зняти ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з реєстрації у вказаному житлі: квартирі АДРЕСА_1, визнавши їх втратившими право користування цим житлом.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з кожної окремо сплачений позивачем при подачі позову судовий збір по 213 грн. 34 коп., а всього 640 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -