Дата документу 22.06.2017
ЄУ № 420/382/17
Провадження №2/420/413/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 червня 2017 року смт. Новопсков

Луганська область

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Стеценко О.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Марківського районного суду Луганської області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 1 мільярд грн. з Марківського районного суду Луганської області.

Ухвалою Новопсковського районного суду від 17 березня 2017 року вищезазначена позовна заява була залишена без руху й позивачу був наданий строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, а саме: чітко викласти свої позовні вимоги, посилаючись на відповідні докази, із зазначенням норм закону, якими він керувався при викладенні своїх позовних вимог; зазначити всіх осіб, які беруть участь у справі, додати до позовної заяви її копії з копіями всіх доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, які беруть участь у справі; додати до позовної заяви докази сплати судового збору відповідно до ставок судового збору та характеру позовних вимог.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 07.04.2017 позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 31.05.2017 зазначену ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 07.04.2017 скасовано та повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження по справі, зазначивши, що суд першої інстанції не надав позивачу додаткового терміну позивачеві для надання додаткових документів на підтвердження матеріального стану та не вирішив питання щодо клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження по справі, дослідивши матеріали позовної заяви, суддя встановив, що недоліки, зазначені в ухвалі Новопсковського районного суду Луганської області від 17.03.2017 у повному обсязі не усунуті, тому позовну заяву слід залишити без руху оскільки вона подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України.

У цивільному процесі, що базується на засадах змагальності й диспозитивності, особливого значення набуває зміст позовної заяви, від якого залежать не тільки дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження, а й позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права відповідач має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Вимоги, що предявляються до змісту позовної заяви, чітко визначені у ст. 119 ЦПК України: позовна заява повинна містити: найменування суду до якого подається заява; імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів що подаються до заяви.

Всупереч вищезазначеним нормам позивачем чітко не зазначено коло осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява ОСОБА_1 складена з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме всупереч тому, що позовна заява має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Вона не містить чіткого формулювання вимог позивача, не зазначено жодної норми права, якою керувався ОСОБА_2, та на підставі якої він має право на звернення до суду з даним позовом.

Так, 05.04.2017 до суду надійшов лист ОСОБА_1, в якому він зазначив, що суд незаконно вимагає, щоб він виконав вимоги ст.119 ЦПК України, оскільки суд має можливість у попередньому судовому засіданні, виконавши вимоги ст.130 ЦПК України, витребувати необхідні докази.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, позивач всупереч імперативним нормам ст.119 ЦПК України чітко не зазначив зміст позовних вимог, посилаючись на відповідні докази, із зазначенням норм закону, якими він керувався при викладенні своїх позовних вимог.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що зазначити докази слід саме на цій стадії предявлення позову, а вже їх представлення суду можливе під час розгляду справи в разі відкриття провадження у справі.

Як вбачається зі змісту ч.7 ЦПК України попереднє судове засідання не є обовязковим. Питання про необхідність його проведення вирішується суддею під час відкриття провадження у справі.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при предявленні позову до суду є імперативним правилом, в тому числі і для суду, на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження та призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, позивач у своєму листі зазначив, що він сплачував судовий збір при зверненні з позовною заявою до СВ Біловодського РВ УМВС України в Луганській області про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000000 грн., проте Марківський районний суд його знищив.

З цього приводу суд наголошує, що судовий збір має бути сплачений за кожним окремим позовом та за кожною вимогою окремо.

Так, приписами ч. 5 ст.119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною 1 ст.3 Закону України « Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Отже, посилання позивача на те, що даний позов оплачений судовим збором квитанцією, доданою до іншої справи 28.10.2013, є безпідставним.

В своєму листі позивач просив у разі неприйняття у якості доказу сплати судового збору вищезазначеної квитанції відстрочити йому сплату судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що в нього на утриманні знаходяться мати, дружина та донька, а він отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1320 грн., хворіє на рак шлунку, тому перебуває в скрутному матеріальному становищі.

На підтвердження вищевикладеного ОСОБА_1 надав до суду наступні документи:

- довідку про склад сімї №366 від 28.03.2017, видану виоконкомом Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, якою підтверджується факт того, що до складу сімї ОСОБА_1 входять дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- довідку №275 від 16.03.2017, видану Марківським районним центром зайнятості, згідно якої ОСОБА_3 зареєстрована як безробітна в Марківському РЦЗ з 06.10.2016 та не отримувала доходів з 06.10.2016 по 28.02.2017;

- довідку серії 12ААА №161636 до акту огляду МСЕК, відповідно до якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є інвалідом третьої групи (загальне захворювання);

При цьому позивачем не надано суду доказів на підтвердження майнового стану саме позивача, тобто довідки про доходи, квитанцій на підтвердження значних витрат тощо, доказу на підтвердження того, що саме він несе витрати з утримання всієї родини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерела права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польші» (CASE OF KREUZ v.POLAND) (Заява №28249/95) від 19.06.2001 суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобовязання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у звязку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті Конвенції (п.60).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватися із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк , встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, для обєктивного та своєчасного розгляду справи, надання учасникам цивільного процесу рівних прав передбачених Конституцією України, позивачу, ОСОБА_1, необхідно привести позовну заяву згідно вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, а саме: чітко викласти свої позовні вимоги, посилаючись на відповідні докази із зазначенням норм закону, якими він керувався при викладенні своїх позовних вимог; зазначити всіх осіб, які беруть участь у справі; додати до позовної заяви докази сплати судового збору відповідно до ставок судового збору та характеру позовних вимог або докази скрутного матеріального становища саме позивача (довідки про доходи, квитанції про витрати на лікування тощо).

Відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119-121 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, враховуючи ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 31.05.2017, суд вважає за необхідне надати позивачу додатковий строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Новопсковського районного суду Луганської області від 17.03.2017, та надання доказів його тяжкого матеріального становища.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 119-121, 209, 210, 293 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Марківського районного суду Луганської області про відшкодування моральної шкоди, залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши йому строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Розяснити, що в іншому випадку позовна заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.С. Стеценко