У Х В А Л А

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 676 531,12 грн - строкова заборгованість за кредитом, 5 943,67 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 9 402,97 грн - строкова заборгованість за процентами, 210 812,82 грн - прострочена заборгованість за процентами, 595 386,11 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом у загальному розмірі 1 438 877,12 грн, з них 901 891,28 грн - заборгованість по кредиту та відсотках, 536 985,91 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 251, 252, 253, 257, 261, 264, 559 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року, 13 квітня 2016 року, 22 та 29 березня 2017 року, постанови Верховного Суду України від 13 лютого, 6 листопада 2013 року, 19 березня, 17 вересня 2014 року, 3 лютого, 8 та 29 червня, 14 вересня, 9 листопада 2016 року, 29 березня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи частково позовні вимоги суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з них.

З урахуванням встановлених при розгляді справи обставин, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності позивачем при зверненні до суду з вимогами як до боржника, так і до поручителя не пропущений.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 припинила сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту з жовтня 2012 року. У зв'язку з чим 31 травня 2013 року кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, надіславши відповідачам відповідну вимогу. З позовом до суду звернувся 18 липня 2013 року.

Аналогічного висновку щодо обрахування строку позовної давності за договором поруки дійшов й суд у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року в якій надана як приклад неоднакового застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, на підставі наявних доказів у справі та встановлених обставин в справі.

Висновки зроблені судом у справі про перегляд якої подано заяву щодо обрахування строку позовної давності за договором поруки не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постановах від 13 лютого, 6 листопада 2013 року, 19 березня, 17 вересня 2014 року, 3 лютого, 8 та 29 червня, 14 вересня, 9 листопада 2016 року, 29 березня 2017 року, на які посилається заявник.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, 22 та 29 березня 2017 року, надані заявником для порівняння не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко