АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2363/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 18 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» (Кредитор), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_4 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 192, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 100 000 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму у строк до 18 січня 2014 року відповідно до графіку погашення кредиту, а також сплачувати проценти у розмірі 13 відсотків річних (згідно Додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 29 липня 2008 року).

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором, 06 грудня 2012 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 (Поручитель) було укладено договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконала, ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 959 175 грн. 38 коп., яка станом на 19 квітня 2016 року складається з: 29 071 доларів США 32 центів заборгованості за кредитом, 6 533 доларів США 81 цента заборгованості за процентами, 51 787 грн. 04 коп. штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 192 від 18.05.2007 року в розмірі 959 175 грн. 38 коп., а також судовий збір в дохід держави по 7 193 грн. 81 коп. з кожного.

Ухвалою того ж суду від 14 лютого 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_5 рішення суду не оскаржила.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення у справі. В обґрунтування скарги зазначила, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припинилась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 18 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 192, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 100 000 доларів США з терміном повернення кредиту - 18 травня 2014 року, та зі сплатою за користування кредитними коштами 13 % річних. Додатковою угодою від 14 травня 2009 року термін повернення кредиту було змінено - до 18 травня 2019 року.

18 травня 2010 року назву Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» змінена на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

29 липня 2008 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до зазначено вище Кредитного договору, якою було встановлено річну процентну ставку за користування кредитом в розмірі 14,5 відсотків річних.

Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені цим договором та додатковими угодами до нього.

Пунктом 3.3.3 Кредитного договору сторони погодили, що Позичальник щомісячно повертає частини кредитних коштів, згідно з умовами визначеними п.2.5.1 Договору; не пізніше визначеного п.1.3 цього Договору терміну повертає Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачує відсотки за користування кредитними коштами, сплачує кошти, передбачені п.п.1.4.1, 2.3 Кредитного договору, а також на вимогу Банку сплачує можливу неустойку.

Пунктом 3.2.12 Кредитного договору сторони передбачили право кредитора на стягнення з позичальника неустойки за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору.

Згідно п.4.5 Кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, та за несвоєчасну сплату комісій, передбачених п.2.6.3 цього договору, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів, плати за обслуговування кредиту, але не менше еквівалента 50 гривень.

Встановлено також, що для забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним та додатковим договорами, між Банком та ОСОБА_6 06 грудня 2012 року було укладено Договір поруки, згідно умов якого Поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за виконання Позичальником у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

У п.п.1.3. Договору поруки зазначено, що поручитель погоджується з тим, що при зміні боржника, зміні змісту та обсягу (зміні суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій та інших плат згідно з кредитним договором), забезпеченого цією порукою зобов'язання за кредитним договором, цей Договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Внаслідок неналежно виконання зобов'язань за Кредитним договором, станом на 19 квітня 2016 року виникла заборгованість в загальному розмірі 959 175 грн. 38 коп, яка складається з: 35 605,13 доларів США (еквівалент 907 388, 34 грн.), з них: 29 071,32 доларів США заборгованості за кредитом, 6 533,81 доларів США заборгованості за процентами, а також 51 787,04 грн. штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Розмір заборгованості підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Власного розрахунку заборгованості відповідачі суду не надавали, клопотань про призначення судової експертизи не заявляли.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з приписів ст.ст. 525, 530, 543, 554, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та вважав, що заборгованість яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_5 зобов'язань за Кредитним договором підлягає стягненню солідарно з Позичальника, та з ОСОБА_6, який за Договором поруки взяв на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник.

Проте повністю погодитися з такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53 цс14).

Як зазначено вище, сторони Кредитного договору погодили, що строк повернення кредиту - 18 травня 2019 року.

Разом з тим, п.3.2.4 Кредитного договору передбачено, що Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним та інших платежів за цим договором, у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Пунктами 1.3 та 3.2 Договору поруки передбачено, що цей договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором; Договір поруки припиняється на підставах та у порядку, що передбачені чинним законодавством та цим Договором.

Тобто у Договорі поруки не встановлено строки поручительства, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання зобов'язання за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що 18 червня 2015 року Банк направив на адресу Позичальника та Поручителя письмову Вимогу про повернення коштів, в якій у зв'язку зі систематичним порушенням умов договору, вимагав дострокового повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та штрафу. Таким чином Банк змінив строк виконання зобов'язань за договором.

Пунктом 2.7.1.2 Кредитного договору сторони погодили, що виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено Позичальником та Поручителем протягом семи робочих днів з дати отримання Позичальником відповідної вимоги.

За таких обставин у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного зобов'язання боржника ОСОБА_4 щодо сплати заборгованості за кредитним договором починаючи з нової дати, протягом наступних шести місяців.

Як убачається з матеріалів справи Банк звернувся до суду з позовними вимогами до Поручителя лише в липні 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку від дня настання нового строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука ОСОБА_2 вважається припиненою, а відтак, підстави для солідарного стягнення заборгованості з поручителя відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції невірно визначив характер правовідносин між сторонами, не застосував норми матеріального права, що їх регулюють, не надав оцінку усім доказам, зібраним у справі, та дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість за кредитним договором повинна стягуватися солідарно з Поручителя та Позичальника.

На підставі п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити, відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_6

Оскільки відповідач ОСОБА_5 рішення суду не оскаржувала, то в частині, що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором з Позичальника, рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2016 року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2007 року у розмірі 959 175 грн. 38 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 7 193 грн. 81 коп.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягненнязаборгованості за кредитним договором від 18 травня 2007 року відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, у розмірі 7 579 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

С.С. Кругова