Справа №483/2096/16-ц 26.06.2017 26.06.2017 26.06.2017
Провадження №22-ц/784/1383/17
Справа № 483/2096/16-ц Головуючий у 1 інстанції Казанлі Л.І.
Провадження №22-ц/784/1383/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Категорія 59

У Х В А Л А

іменем України

26 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Серебрякової Т.В. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Очаківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

29 грудня 2016 року ОСОБА_2 пред'явила зазначений позов до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та Очаківський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області, який обґрунтовувала наступним.

26 березня 2010 року вона та Банк, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку уклали, з правом, в тому числі і автоматичної, пролонгації, кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно його умов, Банк видав позичальнику платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, кошти з якого позивач могла використовувати на власний розсуд, зі зворотним зобовязанням кінцево повернути їх в термін, що відповідає строку дії картки. Крім того, позичальник, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою, зобовязувалася сплачувати щомісяця обовязковий мінімальний платіж, який складається із частки тіла кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки 2,50% на місяць.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобовязання держатель картки сплачує Банку штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 250 гривень + 5% від суми позову.

Взяті на себе зобовязання Банк виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, про те та, проводила виплати нерегулярно, систематично порушувала свої договірні зобовязання, у звязку з чим станом на дату вчинення виконавчого напису, а саме на 26 квітня 2016 рік, заборгованість становила 57 912 гривень 57 копійок, з яких:

●26 750 гривень 97 копійок заборгованість зі сплати тіла кредиту;

●27 633 гривні 55 копійок заборгованість за відсотками;

●770 гривень 31 копійка заборгованість за пенею по комісією за користування кредитом;

●2 757 гривень 74 копійки штрафу.

26 квітня 2016 року Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь заборгованих грошових сум.

В той же день зазначена заява була задоволена у повному обсязі і вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3381.

Посилаючись на те, що при вчиненні указаної нотаріальної дії нотаріус не дотримався вимог Закону України «Про нотаріат» щодо порядку, умов та підстав вчинення виконавчого напису нотаріусом, внаслідок чого вчинив виконавчий напис за відсутності підтвердження безспірності вимог та за відсутності підтвердження, просила позов задовольнити.

Представники відповідача позов заперечував, зазначивши, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус діяв у правовому полі, а тому підстав для його скасування немає.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Банк подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування скарги посилався на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи та порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду 1 інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при вчинені виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які спростовують безспірність заборгованості між сторонами, оскільки вимога Банку направлена на адресу ОСОБА_2 містила зовсім іншу суму ніж було зазначено в заяві про здійснення виконавчого напису.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо результату вирішення справи - вірними, обґрунтованими й законними.

За Конституцією України, ст. 27 ЦПК України та п. 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем, в тому числі і шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржене рішення суду 1 інстанції ухвалене у повній відповідності з виписаним.

Так, крім судів, захист цивільних прав в Україні здійснюють і нотаріуси.

В силу ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

При здійсненні цієї функції нотаріус керується чинним законодавством, зокрема: Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 - далі Порядок) та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, далі Перелік).

Відповідно до статей 87-88 Закону України «Про нотаріат» та положень глави 16 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно з пунктами 2.1.-2.3., 3. названої глави Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

- відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

- дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

- номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Для одержання виконавчого напису до заяви про вчинення виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору, який згідно з п. 2 Переліку відноситься до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів і за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями ;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому, дії нотаріуса з перевірки безспірності заборгованості носять більше формальний, а ніж аналітично-досліджувальний характер і складаються з перевірки входження боргового документу до Переліку та його відповідність вимогам закону щодо відображення в ньому істотних умов.

Таким чином, провівши системно-логічний аналіз виписаних норм, колегія прийшла до висновку про те, що для вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому достатньо пересвідчитись, що документи, надані заявником на підтвердження безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, входять до Переліку, вони є дісними, і, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15.

Як вбачається із справи, яка переглядається, Банк надав нотаріусу, як на його думку, усі необхідні для вчинення виконавчого напису документи, що підтверджують безспірність заборгованості, та докази належного направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень (а.с. 118-130), а тому у названої посадової особи були законні підстави для вчинення такого напису.

Проте з таким твердженням відповідача погодитися не можна виходячи з наступного.

Підставою виникнення кредитного зобовязання по даній справі є кредитний договір № б/н від 26 березня 2010 року, який було укладено сторонами шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який за твердженням відповідача і було в оригіналі надано нотаріусу(а.с. -125).

При цьому, нотаріус не звернув своєї уваги на те, що Анкета-заява не містить зазначення кредитного ліміту, бо іншого, з наданих відповідачем до справи доказів не вбачається.

Анкета ж заява від 29.12.2008 року (а.с. -104-106) таким доказом не є, оскільки підтверджує інші правовідносини, які охоплюють інший часовий період.

Крім того, надана виписка з рахунку боржника (а.с. -127) відображає період з 12.06.2014 року і по 31.01.2016 року. По ньому не можна зробити певні беззаперечні висновки, щодо дійсних умов кредитного зобовязання, належності його виконання, наявність боргу та його розмір, що теж не давало нотаріусу права вчинити оскаржений виконавчий напис.

Не надано нотаріусу, а за ним і судовим інстанціям, доказів тому, що ОСОБА_2 отримала письмової вимоги Банку.

Крім того, у письмовій вимозі від 01 квітня 2016 року зазначена загальна сума заборгованості у розмірі 58 412 гривень 57 копійок (а.с. -122), в той час як у заяві про вчинення виконавчого напису розмір заборгованості зазначено інший - 57 912 гривень 57 копійок, що у сукупності з виписаним вище теж свідчить про спірність суми заборгованості, на яку нотаріус уваги не звернув та в порушення вимог законодавства вчинив виконавчий напис.

За такого, у нотаріуса, який вчинив оспорюваний виконавчий напис не було законних підстав для цієї нотаріальної дії, оскільки бажана до стягнення Банком грошова сума не була безспірною. У звязку з наведеним у позові слід відмовити.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і районний суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Стосовно ж доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, про отримання позивачем вимоги від 07 лютого 2009 року щодо обсягу боргу, то вони не стосуються теперішніх правовідносин і не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Т.В. Серебрякова

ОСОБА_5