УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Журавель В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у здійсненні права приватної власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2001 року він відкрито володіє будинком АДРЕСА_1, просив визнати за ним право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що він є власником 3/5 часток будинку АДРЕСА_1, у якому він зареєстрований з 11 грудня 1981 року. У зв'язку з тяжким станом здоров'я у 2008 році він переїхав проживати до дружини - ОСОБА_8 у с. Червона Знам'янка Кременчуцького району Полтавської області. В цей час за усною домовленістю дозволив проживати у цьому будинку ОСОБА_4 до 2011 року. Гроші за проживання ОСОБА_4 сплачував його дружині. Однак у 2011 році ОСОБА_4 з будинку не виїхав,змінив вхідні замки та не дає йому можливості користуватися належним йому майном.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 просив усунути перешкод у володінні та користуванні вказаним будинком шляхом примусового виселення ОСОБА_4 з належної йому частини вказаного будинку.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_5 свого права власності шляхом примусового виселення ОСОБА_4 з приміщення, що становить 3/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року вказані судові рішення в частині зустрічного позову ОСОБА_5 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишено без змін.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, вірно виходили з того, що рішення суду, на підставі якого у ОСОБА_5 виникло право власності на це майно, скасовано, а інших доказів виникнення у нього права власності на спірне нерухоме майно ним не надано. Отже, вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні спірним майном та виселення з нього відповідача є необгрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

В.І. Журавель