Справа № 529/492/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Новака Д. І.

при секретарі Бурлига Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Від шлюбу, який в даний час у встановленому законом порядку розірваний, сторони мають одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою.

Вказуючи на те, що відповідач є батьком цієї дитини, однак матеріальну допомогу на її утримання надає лише періодчино і в невеликому розмірі , хоча має можливість сплачувати аліменти постійно у належному розмірі, позивачка звернулася з позовом до суду і просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , зазначивши, що інших зобов»язань матеріального характеру відповідач не має.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила їх задоволити з підстав , викладених у позовній заяві та суді.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, мотивуючи це тим, що згідно усної домовленості з позивачкою він щомісячно надавав їй матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 500 грн. Виходячи з того, що в нього змінилося місце роботи та значно збільшилася зарплата, він просив визначити аліментів з нього на утримання дитини в розмірі 1/8 частини його заробітку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком дитини позивачки, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про народження цієї дитини.

Поясненнями сторін встановлено, що відповідач надсилає грошові кошти на банківську картку, відкриту ним на ім"я неповнолітньої дитини сторін. При цьому право розпорядження коштами з цієї картки має і сам відповідач, хоча як було встановлено, дитина проживає з позивачкою.

Однак, відповідно до ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину є власністю того з батьків, на ім"я кого вони виплачуються і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Доводи відповідача про те, що він надсилає позивачці аліменти у розмірі 500 грн., тобто у повному обсязі відповідно до усної домовленості про це з позивачкою, суд розцінює критично з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 189 Сімейного кодексу України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якої не повинні порушувати її права.

Однак судом встановлено, що кошти на утримання дитини відповідач надсилає у меншому розмірі, ніж це передбачено ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, що суперечить чинному законодавству та суттєво порушує інтереси неповнолітньої дитини сторін.

Крім того, усний договір між сторонами про сплату відповідачем аліментів на утримання дитини не може бути взятий судом до уваги, оскільки згідно ст. 184 ч.2 Сімейного кодексу України, якщо згідно договору про розмір аліментів у твердій грошовій сумі, то до договору потрібно включати умови про індексацію. Також такий договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено судом , вказаних вимог законодавства виконано не було.

Крім того, вказані кошти сплачувались відповідачем за минулий період, а позивачка у своєму позові ставить питання про стягнення з відповідача аліментів з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Також судом встановлено, що відповідач є працездатною особою , має постійне місце роботи та сталий заробіток, інших зобов»язань матеріального характеру він не має.

Вирішуючи питання стосовно визначення розміру аліментів, суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, а також те, що згідно ст.ст.180, 200 Сімейного кодексу України як відповідач, так і сама позивачка як мати, зобов"язані утримувати неповнолітню дитину і вважає за доцільне призначити аліменти на користь позивачки у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

Враховуючи, що згідно закону позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то за таких обставин судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-184, 200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 88, 158, 159, 208, 212-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити. Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 , Росія , жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, який працює заступником керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

Стягнення аліментів розпочати з 30 травня 2017 року і продовжувати до досягнення дитиною віку 18 років.

Стягти з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: