Справа № 399/490/16-ц Головуючий у І інстанції Лях В.В.
Провадження № 22-ц/780/2225/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 14.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, апеляційного суду Кіровоградської області, прокуратури Кіровоградської області, Головного управління Державної Казначейської служби України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив суд ухвалити рішення про стягнення заподіяної судовою владою та органами прокуратури моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що будучи власником житлового будинку № 51 по вулиці Українська в м. Світловодськ Кіровоградської області, не може вільно користуватись своєю власністю через ухвалення Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області, рішень які були залишені в силі апеляційним судом Кіровоградської області. В результаті ухвалення неправосудних рішень позивач змушений заходити до свого будинку через вікно. В свою чергу Прокуратура Кіровоградської області незважаючи на численні звернення позивача з 05.06.2014 року не реагує на порушення його права власності. Відшкодування моральної шкоди надасть можливість позивачу залишити спірний будинок своїм сестрам та придбати собі інше житло.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове правосудне рішення на користь апелянта. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд не застосував належних положень матеріального і процесуального права щодо допуску до розгляду справи безвідповідальних осіб представників відповідачів.

В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представники Кабінету Міністрів України та прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та предявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Світловодського міськрайонного суду від 20 грудня 2007 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено та визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 510 кв.м в місті Світловодську Кіровоградської області /а.с. 2/.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 13 червня 2013 року ОСОБА_2 було зобовязано не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домоволодінням 51 по вул. Українській, що в м. Світловодську Кіровоградської області. Цим же рішенням ОСОБА_2 виділено 1/3 частину домоволодіння 51 по вул. Українській, що в м. Світловодську Кіровоградської області та виділено по 2/3 частини вказаного домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 / а.с. 8-10/.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження заподіяння йому судовою владою шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вину останніх в її заподіянні. Оскільки матеріали справи не містять підтвердження факту порушення прав позивачів з боку відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету моральну шкоду в розмірі 153 000, 00 грн., завдану Світловодським міськрайонним судом, апеляційним судом Кіровоградської області, прокуратурою Кіровоградської області в результаті дій, бездіяльності, судових помилок, незаконних (неправосудних) рішень, тобто позивач фактично не погоджується з вчиненими процесуальними діями в процесі розгляду справ.

Колегія суддів вважає, що заявивши вказані вимоги позивач не підтвердив доказами відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України спричинення йому моральних страждань саме відповідачами у справі, за яких обставин спричинена моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю завдана, чим підтверджується вина відповідачів у спричиненні позивачам моральної шкоди.

Позивачем, в розумінні ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів та не доведено факт завдання моральної шкоду діями або бездіяльністю відповідачів.

Самі по собі судові рішення, якими вирішено питання про поділ спадкового майна, з яким не згоден позивач, а також незгода позивача з результатами розгляду його скарг прокуратурою, не дають підстав вважати, що рішеннями відповідачів позивачу заподіяна шкода.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в звязку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 315, 317, 318 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: