У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» про визнання додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належать земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,08 га та 4,58 га відповідно, що розташовані на території Казанківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки від 27 січня 2009 року.

20 травня 2010 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Агроальянс» ( далі - ТОВ «Агроальянс») було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок, які перебували у користуванні товариства протягом п'яти років. Оскільки строк дії вказаних договорів оренди закінчився 20 травня 2015 року, вона мала намір передати належні їй на праві власності земельні ділянки в користування своєму онуку ОСОБА_4 27 серпня 2015 року вона направила на адресу відповідача заяву про відсутність намірів продовжувати договір оренди землі. Крім того, 21 липня 2015 року реалізуючи намір на передачу в користування вищезазначених земельних ділянок ОСОБА_4, вона уповноважила останнього на вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачка указувала, що 5 жовтня 2015 року вона дізналася, що відповідачем зареєстровані додаткові угоди до договору оренди землі, відповідно до яких строк дії договорів продовжено до 31 грудня 2025 року.

Ураховуючи викладене, та посилаючись на те, що вона не мала наміру укладати додаткові угоди, не підписувала їх, ОСОБА_5 просила суд визнати додаткові угоди до договорів оренди земельних ділянок на підставі ст. 215 ЦК України недійсними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 1 лютого 2017 року до участі у справі в якості позивача залучено ОСОБА_4, який підтримав позов.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, дійшли до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірні додаткові угоди від 12 січня 2015 року до договору оренди земельної ділянки ОСОБА_5 не підписувалися, що є процесуальним обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги стосуються обставин, які не були предметом судового розгляду, ОСОБА_4 предмет або підстава позову не змінювались, від проведення судово-почеркознавчої експертизи він відмовився.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 6 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник С.Ф. Хопта С.П. Штелик