Справа № 2-910/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Солом′янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарях: Продан М.В., Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа: Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оплати листка непрацездатності та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», в якому просила поновити її на роботі на посаді начальника відділення АБ «Укргазбанк», стягнути на її користь з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 16 жовтня 2015 року по день поновлення на роботі, зобов'язати відповідача оплатити листок непрацездатності Київської міської клінічної лікарні №8 від 20 листопада 2015 року серія АГЧ №995487 та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначала, що з 10 лютого 2012 року вона працювала на посаді начальника відділення №21 АБ «Укргазбанк».

22 грудня 2014 року вона була переведена на посаду начальника відділення №38 АБ «Укргазбанк», звідки була звільнена 16 жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що її звільнення є незаконним, оскільки з 09 по 21 жовтня 2015 року вона перебувала на лікуванні, про звільнення її ніхто не повідомив та не запропонував інших вакансій, з наказом про звільнення її ознайомили та видали трудову книжку 06 листопада 2015 року, лікарняний від 22 жовтня 2015 року по 20 листопада 2015 року не оплачений, позивач змушена звернутися з позовом до суду.

Оскільки незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, що відобразилось на її здоров'ї, то позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Крім того, позивач подала до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, просила визнати причину пропуску нею строку звернення до суду поважною, оскільки з 01 по 21 жовтня 2015 року проходила амбулаторне лікування, з 22 жовтня по 20 листопада 2015 року лікування було продовжено у стаціонарі, її психічний стан, викликаний нервовим стресом не дозволяв раніше подати позовну заяву.

Пізніше позивач двічі подавала до суду доповнення до позовної заяви, в яких збільшила розмір моральної шкоди, яку просила стягнути з відповідача, до 80 000 грн. та просила поновити її на роботі в АБ «Укргазбанк».

У своїх письмових поясненнях (а.с.90) позивач зазначала, що дату передачі лікарняного листа в банк 06.11.2015 року нею у позові зазначено помилково, а фактично це відбулося 28.10.2015 року, що підтверджується її особистим підписом у відділі кадрів при отриманні трудової книжки.

Ухвалою суду від у якості третьої особи у справі була залучена Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила про його задоволення, посилаючись на те, що позивача було звільнено з роботи без законних на те підстав та з порушенням встановленого законом порядку. Внаслідок протиправних дій з боку відповідача та порушення її трудових прав позивачці заподіяно моральну шкоду.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що позивача було законно звільнено по закінченню строку трудового договору.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив відмовити у позові, посилаючись на необгрунтованість доводів позивача щодо оплати листка непрацездатності.

Суд, заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що наказом Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 10 лютого 2012 року №88-П ОСОБА_1 було прийнято на умовах строкового трудового договору на посаду начальника відділення №21 АБ «Укргазбанк» з 10 лютого 2012 року до фактичного виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_2 (а.с. 35).

Наказом Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 19 грудня 2014 року №452-П ОСОБА_1 було переведено на умовах строкового трудового договору на посаду начальника відділення №38 АБ «Укргазбанк» з 22 грудня 2014 року до фактичного виходу на роботу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_3, або до фактичного виходу на роботу з відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_4, в залежності від того, чий вихід на роботу відбудеться першим (а.с. 37).

Наказом Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 31 березня 2015 року №125-П ОСОБА_1 було продовжено термін дії строкового трудового договору на посаду начальника відділення №38 АБ «Укргазбанк» з 06 квітня 2014 року на час щорічної відпустки та до фактичного виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_4, або до фактичного виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_3, в залежності від того, чий вихід на роботу відбудеться першим (а.с. 39).

Підставою зазначених наказів були заяви ОСОБА_1 (а.с.а.с. 34, 36, 38).

Згідно з наказом Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 13 жовтня 2015 року №384-В ОСОБА_4 вважається такою, що приступила до роботи з 19 жовтня 2015 року на підставі її заяви (а.с.41).

Як вбачається з наказу Голови Правління ПАТ АБ «Укргазбанк» від 15 жовтня 2015 року №377-П ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділення №38 АБ «Укргазбанк» 16 жовтня 2015 року у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України (а.с.45).

Підставою наказу про звільнення став наказ №452-П від 19 грудня 2014 року.

Відповідно до вимог пункту 2 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно пунктів 2, 3 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках копія наказу видається на вимогу працівника.

З матеріалів справи (а.с.45) вбачається, що позивач була ознайомлена з наказом про звільнення 27 жовтня 2015 року.

Посилання позивача на те, що її було звільнено з роботи незаконно, оскільки вона перебувала на лікуванні, безпідставні, так як ч.3 ст. 40 КЗпП України встановлено заборону звільнення з роботи в період тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст..ст. 40, 41 КЗпП України, а позивача звільнено за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено, що позивач була звільнена з роботи на законних підставах, ознайомилася з наказом про звільнення та отримала трудову книжку, суд вважає звільнення правильним, а тому підстав поновлення позивача на роботі не вбачається.

У зв'язку з цим відсутні також підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 80000 грн., оскільки позивачкою не доведено факту її заподіяння з боку відповідача.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені ст. 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін.

Як вбачається з даних журналу обліку трудових книжок (а.с.а.с. 50-51), у графі «Дата і підстави видачі працівнику трудової книжки при звільненні» зазначено дату 16.10.2015 року. Напроти цієї дати є підпис працівника в отриманні трудової книжки.

Позивач подала позов до суду 18 грудня 2015 року.

В заяві про поновлення строку звернення з позово до суду позивач зазначила, що причиною його пропуску є її хвороба та лікування.

Разом з тим, сама позивач зазначає, що лікувалася до 21 листопада 2015 року.

З даних листка непрацездатності (а.с.54) видно, що ОСОБА_1 рекомендовано стати до роботи 21 листопада 2015 року.

Доказів поважних причин неможливості зверненням з позовом до суду в період з 21 листопада 2015 року по 18 грудня 2015 року позивачем суду не надано.

З наведених вище підстав суд критично оцінює пояснення позивача про те, що вона пропустила строк звернення до суду з поважних причин, а тому вважає, що він не підлягає поновленню.

Позовна вимога про оплату відповідачем, як роботодавцем, листка непрацездатності Київської міської клінічної лікарні №8 від 20 листопада 2015 року серія АГЧ №995487 є необґрунтованою, а тому також не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 36, ст.ст. 23, 47, 40, 233, 235, 237-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", статтями 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа: Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оплати листка непрацездатності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн