Номер провадження: 22-ц/785/1646/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/0077/74/66491 від 02.10.2006 року в розмірі 2 124 921, 56 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 1 дол. США дорівнює 7, 9930 гривень, складає 16 498, 03 гривень у тому числі заборгованість за кредитом - 295 589,87 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 2 362 649,83 гривень; заборгованість за відсотками 335 652, 47 дол. США, в еквіваленті по курсу НБУ складає 2 682 870,19 гривень; пеня за прострочення кредиту - 1 493 679,22 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 11 938 978,01 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05.10.2006 року, а саме: житловий будинок під №2, що знаходиться за адресою м. Одеса, пров. Літній, житловою площею 180,7 кв.м., загальною площею 384,5 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; також на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 04.10.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, що розташована в м. Одеса, пров. Літній 2/24, загальною площею 0,0411 га, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті субєкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Свої вимоги мотивувало тим, що 02 жовтня 2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/0077/74/66491, відповідно до п. 1.1 якого позичальнику було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 297000,00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 02 жовтня 2006 року.

Крім того, у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0077/74/66491 від 02.10.2006 було укладено іпотечний договір від 05.10.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок під №2(два), що знаходиться за адресою м. Одеса, пров. Літній, житловою площею 180,7 кв.м, загальною площею 384,5 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; а також іпотечний договір від 04.10.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме земельна ділянка, що розташована в м. Одеса, пров. Літній 2/24, загальною площею 0,0411 га., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

На теперішній час відповідачі свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконують, в результаті чого мають заборгованість за кредитом, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року позов ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль» було задоволено частково.

В рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/0077/74/66491 від 02.10.2006 року в розмірі 1 129 135,41 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 295 589,87 дол. США, заборгованість за відсотками 335 652, 47 дол. США, пеня за прострочення кредиту - 497 893,07 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення рішення (100 доларів США=1172,8167грн.) складає 13 242 688, 654 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05.10.2006 року, а саме: житловий будинок під №2, що знаходиться за адресою м. Одеса, пров. Літній, житловою площею 180,7 кв.м., загальною площею 384,5 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; також на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 04.10.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме земельна ділянка, що розташована в м. Одеса, пров. Літній 2/24, загальною площею 0,0411 га, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті субєкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вказане судове рішення оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду від 15.03.2017 року на підставі ст. 37 ЦПК України до участі у справі залучено ОСОБА_6 як правонаступника ПАТ «ОСОБА_2 Аваль».

Сторони повторно в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконав узятих на себе зобовязань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, тому іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статей 12, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку». При цьому суд звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті субєкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, шо 02 жовтня 2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль», що підтверджується витягом із Статуту та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0077/74/66491, відповідно до якого, позичальнику було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 297000,00 дол. США доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 02 жовтня 2006 року.

Крім того, у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0077/74/66491 від 02.10.2006 між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір від 05.10.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок під №2(два), що знаходиться за адресою м. Одеса, пров. Літній, житловою площею 180,7 кв.м, загальною площею 384,5 кв.м., який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу; а також іпотечний договір від 04.10.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, а саме земельна ділянка, що розташована в м. Одеса, пров. Літній 2/24, загальною площею 0,0411 га., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

У порушення умов договору Купрашвілі - ОСОБА_7 зобов'язання за вказаним договором не виконала та станом на 16.12.2013 року має заборгованість в розмірі 2124921, 56 дол. США, яка складається з: 295589, 87 дол. США - заборгованість за кредитом; 335652, 47 дол. США - заборгованість за відсотками; 1493679,22 дол. США - розрахункова пеня.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 1 березня 2017 року (№6-2284цс16), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною субєктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_8

ОСОБА_9