1Справа № 335/1211/17 2/335/837/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2017 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Гончаренко М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи , -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
У позовній заяві вказують наступне.
15 липня 2014 року у м. Запоріжжя на вул. Набережна магістраль сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_5, відповідач по справі, керуючи автомобілем «TOYOTA AURIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 на вул. Набережна магістраль в районі кафе «Сантафе». Після ДТП ОСОБА_6 був госпіталізований до реанімації 5 міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 року настала його смерть.
Того ж дня, 15.07.2014 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_6
20.02.2015 року слідчім була винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України постанова про закриття кримінального провадження яка була скасована 08.04.2015 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Досудове розслідування було відновлено.
Проте, відповідно до постанови від 12.05.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Проведеним розслідуванням об'єктивно встановлений механізм дорожньо-транспортної пригоди, при якому в діях водія ОСОБА_5 не встановлено порушень ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП, та він не мав технічної можливості уникнути наїзду, зазначається у постанові про закриття кримінального провадження.
Загиблий ОСОБА_6 є позивачам, відповідно, сином, чоловіком та батьком. В результаті ДТП, яка сталася 15.07.2016 року, вони втратили рідну людину. Батьки втратила сина, підтримку і допомогу у житті; дружина - чоловіка, тепер всі турботи про їхню спільну дитину лягли на її плечі; малолітній син - батька, смерть якого дуже вплинула на стан дитини, крім порушення сну та нормального способу життя, він постійно плаче, спогади про батька травмують дитячу психіку.
Позивачі вважають, що відсутність у діях відповідача 15.07.2014 року складу адміністративного або кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.
У загиблого на день смерті були на утриманні три непрацездатні особи: непрацездатна мати ОСОБА_1, яка досягла пенсійного віку встановленого законом й за життя перебувала на утриманні сина; непрацездатна, у зв'язку з доглядом за дитиною, дружина ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до довідки про середню заробітну плату (доходи) ОСОБА_6 середньомісячна кількість робочих днів у розрахунковому періоді дорівнює: 18,66 (218 - кількість відпрацьованих днів за рік / 12 кількість місяців у року). Середньомісячний заробіток дорівнює: 1486,64 грн. (18,66 (середньомісячна кількість робочих днів) х 79,67 грн. (середньоденна заробітна плата)).
Середній місячний заробіток загиблого становив 1486,64 гривень.
Для визначення розміру відшкодування із суми середнього заробітку вирахується частка, яка припадала на померлого:
1486,64 грн. : 4 = 371,66 грн.
371,66 грн. - частка, яка також припадала на кожного члена сім'ї загиблого.
Відповідно до розрахунку: 1486,64 грн. - 371,66 грн. = 1114,98 грн. У цьому разі право на відшкодування мають непрацездатні мати, дружина та син загиблого і на них загалом припадає 1114,98 гривень, тобто по 371,66 на кожного.
Витрати на поховання (копка могили, оформлення могили) склали суму у розмірі 2042,00 грн. За поминальний обід у день похорон було сплачено кошти на загальну суму 4 629,70 грн.; за поминальний обід на 40 днів була сплачені кошти на загальну суму 3086,68 грн. За виготовлення, доставку, встановлення, облицювання надгробного пам'ятника загиблому сплачено загалом кошти у розмірі 49 030,00 грн.
Внаслідок загибелі їхнього сина, чоловіка та батька їм завдано моральної шкоди - вони втратили близьку людину, звістка про його загибель призвела до того, що вони постійно перебувають у напруженому психічному стані, втратили інтерес до життя, адже думки про передчасну смерть рідної людини не покидають їх навіть зараз. Дитина залишилася без батька, якого вже ніколи не побачить, не отримає його увагу та ласку.
Відчуття того, що вони ніколи не побачимо свого сина, чоловіка та батька, постійно пригнічують їх, що негативно відображається на їхньому психічному стані. У зв'язку зі смертю рідної людини вони залишились на самоті, відчувають незахищеність. Це відчуття завдає їм глибоких моральних страждань, що пов'язані з перенесенням сильного і виснажливого душевного болю, в зв'язку зі смертю рідної людини.
На підставі викладеного, у відповідності вимог ст.ст. 3, 15, 16, 22, 23, 1200, 1201, 1167, 1168, 1187ЦК України, позивачі просять стягнути з ОСОБА_5:
- на користь ОСОБА_1 витрати на ліки та медичні препарати на суму 4 978,02 грн., витрати на поховання 2042,00 грн., витрати на поминальні обіди на суму 7716,38 грн., витрати на надгробний пам'ятник у сумі 49 030,00 грн., довічно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;
- на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягненням ОСОБА_4 чотирнадцяти років;в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;
- на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди щомісячно 371,66 грн. до досягнення ним вісімнадцяти років;в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;
- на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн..
В судовому засіданні позивачі позов підтримали, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просять позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причину не явки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
Оскільки відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2014 року у м. Запоріжжя на вул. Набережна магістраль сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «TOYOTA AURIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 на вул. Набережна магістраль в районі кафе «Сантафе». Після ДТП ОСОБА_6 був госпіталізований до реанімації 5 міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 року настала його смерть.
Того ж дня, 15.07.2014 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_6
20.02.2015 року слідчім була винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України постанова про закриття кримінального провадження яка була скасована 08.04.2015 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Досудове розслідування було відновлено.
Відповідно до постанови від 12.05.2016 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Проведеним розслідуванням об'єктивно встановлений механізм дорожньо-транспортної пригоди, при якому в діях водія ОСОБА_5 не встановлено порушень ПДР України, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП, та він не мав технічної можливості уникнути наїзду, зазначається у постанові про закриття кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Як встановлено судом, загиблий ОСОБА_6 є позивачам, відповідно, сином, чоловіком та батьком, що підтверджується доданими до позовної заяви документами.
Відсутність у діях відповідача 15.07.2014 року складу адміністративного або кримінального правопорушення не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, виділяють у спеціальний делікт у зв'язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов'язку таку шкоду відшкодувати. При цьому враховується, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта законодавець зобов'язує відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілими несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Виходячи із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Суд вважає доведеним, що смертю ОСОБА_6 позивачам завдана матеріальна шкода.
За 5 днів знаходження ОСОБА_6 в реанімації було витрачено на ліки та медичні препарати кошти на загальну суму 4 978,02 грн., що підтверджується списками призначення та фіскальними касовими чеками.
Матеріальна шкода, завдана смертю потерпілого відшкодовується за правилами ст. 1200 ЦК України, відповідно до якої у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.
Розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, визначений у ч. 2 зазначеної статті, відповідно до якої особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Як вбачається з матеріалів справи, у загиблого на день смерті були на утриманні три непрацездатні особи: непрацездатна мати ОСОБА_1, яка досягла пенсійного віку встановленого законом й за життя перебувала на утриманні сина; непрацездатна, у зв'язку з доглядом за дитиною, дружина ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до довідки про середню заробітну плату (доходи) ОСОБА_6 середньомісячна кількість робочих днів у розрахунковому періоді дорівнює: 18,66 (218 - кількість відпрацьованих днів за рік / 12 кількість місяців у року). Середньомісячний заробіток дорівнює: 1486,64 грн. (18,66 (середньомісячна кількість робочих днів) х 79,67 грн. (середньоденна заробітна плата)).
Середній місячний заробіток загиблого становив 1486,64 гривень.
Для визначення розміру відшкодування необхідно із суми середнього заробітку вираховується частка, яка припадала на померлого:
1486,64 грн. : 4 = 371,66 грн.
371,66 грн. - частка, яка також припадала на кожного члена сім'ї загиблого.
Відповідно до розрахунку позивачів: 1486,64 грн. - 371,66 грн. = 1114,98 грн.
У цьому разі право на відшкодування мають непрацездатні мати, дружина та син загиблого і на них загалом припадає 1114,98 гривень, тобто по 371,66 на кожного.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Матеріалами справи підтверджено, що витрати на поховання (копка могили, оформлення могили) склали суму у розмірі 2042,00 грн. За поминальний обід у день похорон було сплачено кошти на загальну суму 4 629,70 грн.; за поминальний обід на 40 днів була сплачені кошти на загальну суму 3086,68 грн.. За виготовлення, доставку, встановлення, облицювання надгробного пам'ятника загиблому сплачено загалом кошти у розмірі 49 030,00 грн.
Внаслідок загибелі сина, чоловіка та батька позивачам завдано моральної шкоди - у зв'язку з втратою близької людини.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч. 2 якої моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ст.1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.
Згідно з вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана із розміром цього відшкодування.
Оцінюючи розмір моральної шкоди суд виходить з тяжкості та незворотності наслідків для позивачів, суттєвих вимушених змін в їхньому житті, тяжкості моральних страждань, пов'язаних зі смертю рідної людини.
Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за необхідне призначити компенсацію моральної шкоди в розмірі по 50 000 грн. кожному, що буде відповідати розміру заподіяної ним моральної шкоди.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 22, 23, 1200, 1201, 1167, 1168, 1187ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: А.В. Воробйов