АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3470/17 Справа № 204/5018/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про стягнення аліментів.

13 лютого 2017 року представник позивача подала заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду з даним позовом до його повноліття.

У обґрунтування позову зазначала, що шлюб з відповідачем було укладено 11 грудня 1999 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина - ОСОБА_4 проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, неповнолітня дитина - ОСОБА_5 залишився проживати з відповідачем та знаходиться на його утриманні. Зазначила, що вона самостійно доглядає, виховує та матеріально забезпечує малолітнього сина - ОСОБА_4 Відповідач, який проживає окремо, ухиляється від обовязку утримання сина - ОСОБА_4 Можливості самостійно належним чином утримувати малолітнього сина - ОСОБА_4, без участі відповідача, позивач не має. На теперішній час відповідач не отримує регулярного офіційного доходу, у звязку з чим, позивач звернулась до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина саме у твердій грошовій сумі. Також зазначала, що відповідач на протязі 7 років займався підприємницькою діяльністю, мав значний матеріальний прибуток, сума якого у 2016 році складала 20 000,00 грн. на місяць. Син ОСОБА_4 потребує значних матеріальних витрат для підтримання його нормального життєвого рівня. Відповідач тимчасово не отримує дохід від підприємницької діяльності, станом на серпень 2016 року, коли був предявлений позов про стягнення аліментів, мав значний матеріальний прибуток в сумі 20 000,00 грн. на місяць, за станом здоровя є працездатною людиною, на своєму утриманні, крім неповнолітнього сина ОСОБА_5, інших утриманців не має. ОСОБА_4 знаходиться на утриманні позивача, яка працює і одержує дохід в сумі 3 034,50 грн. на місяць, але утримання дитини потребує значних матеріальних витрат, які зобовязаний нести відповідач нарівні з позивачем. На підставі викладеного позивач була вимушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 Володимирівниаліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень, 00 копійок) щомісячно, починаючи з 02 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одну гривню, 20 копійок) на користь держави.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязв, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 11 грудня 1999 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 092824, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 11 грудня 1999 року, актовий запис № 1155.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, укладений 11 грудня 1999 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська розірвано.

Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-KИ № 539525, яке видане повторно Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис - № 649 (а.с. 9); син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-KИ № 125210, яке видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис - № 364. У вищезазначених свідоцтвах про народження батьками дітей зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Позивач, ОСОБА_2, працює на посаді головного спеціаліста сектору діловодства загального відділу Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, що підтверджується довідкою № 1268 від 21.09.2016 року (а.с. 28).

Згідно довідки про доходи від 21.09.2016 року № 76 рівень заробітку ОСОБА_2 становить: за липень 2016 року 1 762,15 грн., за серпень 2016 року - 4 307,50 грн. (а. с. 29).

Син - ОСОБА_4, залишився проживати разом з матірю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4,б. 114, кв. 7, що підтверджується актом від 09.09.2016 року (а.с. 32). Вказаний факт також визнається обома сторонами у справі.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 16.09.2016 року місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 за вищевказаною адресою характеризується добре, квартира обладнана усім необхідним, дитина забезпечена меблями та своїм особистим місцем відпочинку, взаємовідносини у родині приємні та доброзичливі (а.с. 33).

Син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, залишився проживати разом з батьком, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні відповідача, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, б. 74, кв. 200, що підтверджується довідкою № 15/03 від 15.03.2016 року (а.с. 52).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10.03.2016 року місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 за вищевказаною адресою характеризується добре, квартира обладнана усім необхідним, дитина забезпечена меблями та своїм особистим місцем відпочинку, взаємовідносини у родині приємні та доброзичливі (а.с. 106).

Судом першої інстанції встановлено та цей факт не заперечується сторонами, що і відповідач по справі ОСОБА_4, і малолітній син ОСОБА_4, мають добрий стан здоровя та хронічних захворювань не мають.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 за 2016 рік отримав сукупний дохід у розмірі 49 895,00 грн. (а.с. 147).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги.

На підтвердження цих обставин апелянтом не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних та допустимих доказів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами про розмір доходу відповідача.

Апелянтом не надано суду належних доказів того, що відповідач отримує дохід у розмірі 20 000,00 грн. на місяць, та має можливість сплачувати аліменти у розмірі заявленому позивачем до стягнення 3 000,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на акт обстеження житлово-побутових умов від 10.03.2016 року в якому вказаний дохід відповідача на місяць у розмірі 20 000,00 грн. та те що суд першої інстанції безпідставно не взяв його уваги колегія суддів не приймає до уваги, як необґрунтовані.

Оскільки, вказаний дохід був зазначений у акті зі слів відповідача, жодними доказами не був підтверджений, та мав місце станом на березень 2016 року, тобто майже за рік до дня ухвалення рішення по справі, а на теперішній час відповідач взагалі припинив свою підприємницьку діяльність.

Судом першої інстнції було встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_4 припинив свою підприємницьку діяльність з 21.12.2016 року, що підтверджується витягом з реєстру та описом документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії (а.с. 108-110).

Судом апеляційної інстанції було перевірено зазначені обставини та встановлено, що відповідно до детальної інформації про фізичну особу станом 19.06.2017 року стан суб»єкта припинено з 21.12.2016 року (а.с.183-202). Згідно до відповіді отриманої на виконання ухвали суду від ДФС України Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, згідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків України за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року ОСОБА_4 21.12.2016 року по 31.03.2017 року знаходився на загальній системі оподаткування, а річна податкова декларація за 2017 рік має бути подана в період з 01.01.2018 року 09.02.2018 року. А згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_3 за 2016 рік отримав сукупний дохід у розмірі 49 895,00 грн (а.с.203-206).

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За вимогами статті 182 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до вимог ч.1 статті 184 СК України (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі) - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи відповідач не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, стабільного заробітку не має.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач працевлаштований.

Згідно Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року 1 689,00 гривень.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній дитині - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 на час розгляду справи виповнилося 9 повних років.

Оскільки батьки зобовязані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір стягнення аліментів у суммі 800,00 грн., що становить половину від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1689,00 : 2 = 844,50), з відступом від рівності часток в сторону зменшення на користь відповідача до 800,00 грн., оскільки на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина.

Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обовязок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, враховуючи, що на утриманні відповідача перебуває спільна з позивачем неповнолітня дитина - ОСОБА_5, який проживає з відповідачем та яку він утримує самостійно, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та приймаючи до уваги часткове визнання відповідачем позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 02 серпня 2016 року, тобто з моменту звернення позивача до суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, статтею 185 Сімейного Кодексу України передбачена норма, щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину. А саме: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину. А також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися на перед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тому, з урахуванням викладеного, сторони не позбавлені права звернутись до суду з вимогами саме щодо участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_6