АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3678/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Служби Безпеки України про захист, честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, в якому з урахуванням зміни предмета позову просив: визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_5 на повагу до його гідності та честі, недоторканість його ділової репутації, поширену на спільному брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 року Головою Служби безпеки України ОСОБА_6 та Генеральним прокурором України ОСОБА_7 наступну інформацію:

"...я зробив дзвінок на той час ОСОБА_8 і попросив, оскільки ми розуміли, звідки віє вітер, ми зрозуміли хто скоїв це вбивство, я попросив, я вас дуже прошу говорю, віддайте будь-ласка нам тих людей для того, щоб ми змогли об'єктивно по закону розібратися, оскільки наш капітан був цинічно застрелений в потилицю з його ж автомата, коли намагався переконати напіввмєняєму, не зовсім українське слово, людину вести себе прілічно і дотримуватися закону...

Перші кроки ОСОБА_5 у рейдерському бізнесі. Незаконне захоплення ринку «Озерка» у Дніпропетровську (2006р.) Минуло 10 років. Методи ОСОБА_5 залишилися. Масштаби ЗРОСЛИ. ЛЕГАЛІЗАЦІЯ структурами ОСОБА_5 коштів, здобутих злочинним шляхом. 2015. Конвертаційний центр. КИЇВ. 50 000 000 грн. «тіньова готівка».

...для чого був потрібен цей фонд лідерам ОЗУ, до якого входили в той час: звичайно ОСОБА_8, поважний чоловік, разом з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - кримінальне прізвисько «ОСОБА_13» ви знаєте, ОСОБА_14 - злодій в законі так званий «ОСОБА_14»...

.. .Це злочинне угруповання спеціалізувалось на викраденні людей...

...Це те ж саме озброєне угруповання, яке перемістилося з Дніпропетровська, і маємо, скажем так, дані вважати, що вони тримали і контролювали цю Чорну гору, ці відвали.

.. .Переміщення товарів через лінію зіткнення це те, про що я говорив і до чого мали відношення ці люди.

...дійсно, те що він сказав, навів які факти, вони мали місце... Це ОЗУ давнішнє і має тривалу історію, починаючи ще з 2000-х років... Діяльність цього ОЗУ, котрі і людей вбивали, і мучили, і тортури були...»

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України та Службу безпеки України спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом повідомлення на брифінгу з залученням засобів масової інформації про прийняте судом рішення з зачитуванням його повного тексту.

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України розмістити в мережі інтернет відеозапис брифінгу зі спростуванням (на каналі Генеральної прокуратури України сервісу YouTube) та текст судового рішення (на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України www.gp.gov.ua в підрозділі «Новини» розділу «Новини та публікації»).

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 нанесену діловій репутації ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що позивач є відомим в Україні політиком. Поширена у такий спосіб відповідачами інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки створює враження причетності позивача до протиправної діяльності, створює уявлення в інших осіб про те, що позивач причетний до вчинення ряду тяжких злочинів, таких як створення злочинної організації, вбивства, катування та привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем, вчинені в особливо великих розмірах або організованою групою.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_5 на повагу до його гідності та честі, недоторканість його ділової репутації, поширену на спільному брифінгу ІНФОРМАЦІЯ_1 року Головою Служби безпеки України ОСОБА_6 та Генеральним прокурором України ОСОБА_7 наступну інформацію:"...я зробив дзвінок на той час ОСОБА_8 і попросив, оскільки ми розуміли, звідки віє вітер, ми зрозуміли хто скоїв це вбивство, я попросив, я вас дуже прошу говорю, віддайте будь-ласка нам тих людей для того, щоб ми змогли об'єктивно і по закону розібратися, оскільки наш капітан був цинічно застрелений в потилицю з його ж автомата, коли намагався переконати напіввмєняєму, не зовсім українське слово, людину вести себе прілічно і дотримуватися закону... Перші кроки ОСОБА_5 у рейдерському бізнесі. Незаконне захоплення ринку Озерка» у Дніпропетровську (2006р.) Минуло 10 років. Методи ОСОБА_5 залишилися. Масштаби ЗРОСЛИ. ЛЕГАЛІЗАЦІЯ структурами ОСОБА_5 коштів, здобутих злочинним шляхом. 2015. Конвертаційний центр. КИЇВ. 50 000 000 грн. «тіньова готівка»....для чого був потрібен цей фонд лідерам ОЗУ, до якого входили в той час: звичайно ОСОБА_8, поважний чоловік, разом з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - кримінальне прізвисько «ОСОБА_13» ви знаєте, ОСОБА_14 - злодій в законі так званий «ОСОБА_14»... ...Це злочинне угруповання спеціалізувалось на викраденні людей... ...Це те ж саме озброєне угруповання, яке перемістилося з Дніпропетровська, і маємо, скажем так, дані вважати, що вони тримали і контролювали цю Чорну гору, ці відвали. ...Переміщення товарів через лінію зіткнення це те, про що я говорив і до чого мали відношення ці люди. ...дійсно, те що він сказав, навів які факти, вони мали місце... Це ОЗУ давнішнє і має тривалу історію, починаючи ще з 2000-х років... Діяльність цього ОЗУ, котрі і людей вбивали, і мучили, і тортури були...»

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України та Службу безпеки України спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом повідомлення на брифінгу з залученням засобів масової інформації про прийняте судом рішення з зачитуванням його повного тексту.

Зобов'язати Генеральну прокуратуру України розмістити в мережі інтернет відеозапис брифінгу зі спростуванням (на каналі Генеральної прокуратури України сервісу YouTube) та текст судового рішення (на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України www.gp.gov.ua в підрозділі «Новини» розділу «Новини та публікації»). Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції порушив ст.ст. 3, 9, 32, 68 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р. ст.ст. 2, 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 201, 302, 276, 277, 278, 299, а також норми ст. ст. 10, 58, 60, 61, п.3 ч. 1 ст.215 ЦПК України, оскільки відповідачами не надано жодного належного доказу на підтвердження достовірності поширеної ними інформації. При цьому судом першої інстанції не враховано, що відповідачами озвучено та продемонстровано недостовірну негативну інформацію, що стосується ОСОБА_5, зміст якої зводиться до нібито його участі в організованому злочинному угрупованні, рейдерських захопленнях, викраденні людей, незаконному використанні коштів благодійного фонду, приховування нібито причетних до вбивства осіб тощо. Наведена інформація є повністю недостовірною та безпідставною, носить негативний характер і порушує особисті немайнові права ОСОБА_5 на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, в зв'язку з чим підлягає спростуванню. Факт проведення брифінгу, а також факт належності відповідачу веб-сайту ivvvw.gp.gov.ua та каналу YouTube не заперечувалось відповідачами в ході розгляду справи та додатково підтверджено долученими до матеріалів справи доказами. Просив врахувати, що відкрите безпідставне поширення негативної недостовірної інформації про позивача свідчить про явну відкриту зневагу до нього з боку поширювача інформації, дискредитує позивача в очах суспільства, подає особу позивача явно негативно з точки зору загальноприйнятих в суспільстві уявлень про добро і зло, дотримання принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, етики та норм чинного законодавства, що породжує негативне ставлення до його людських та професійних якостей, а також безпідставно,необґрунтовано вказує на вчинення позивачем протиправних діянь (в тому числі кримінальних правопорушень) за відсутності вироку суду чи будь-яких інших належних правових підстав. Таке поширення недостовірної інформації беззаперечно порушує особисті майнові права позивача на повагу до його гідності та честі, недоторканість його ділової репутації.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_5 в судове засідання, який належним чином про час та місце розгляду справи був повідомлений, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач для участі у справі направив свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що поширена інформація щодо нього органом досудового розслідування є недостовірною, порушує принцип презумпції невинуватості закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, є твердженням про причетність позивача до вчинення злочину, чим створюється негативне уявлення про нього як особи причетної до вчинення кримінального правопорушення.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки суд дійшов їх дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами у справі доказів та норм матеріально права.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року СБУ, ГПУ, ДФС України було проведено спільний брифінг та поінформовано громадськість про проведення широкомасштабної спецоперації в м. Дніпропетровськ, м. Києві, м. Харкові та інших містах по ліквідації організованого злочинного угруповання.

В ході проведення брифінгу було проінформовано про проведення спільно Генеральною прокуратурою України та Службою безпеки України широкомасштабної спецоперації в Дніпропетровську, Києві, Харкові та інших містах по ліквідації організованої злочинної організації, вказано, що для її проведення були наявні ґрунтовні підстави. За словами ОСОБА_7, в повному об'ємі були дотримані всі процесуальні вимоги при проведенні обшуків та інших розшуково-слідчих дій. Він також додав, що злочинне угруповання, на виявлення, документування та ліквідацію якого спрямована вказана спецоперація, має давнішню та тривалу історію, починаючи з 2000-х років.

Генеральний прокурор наголосив, що невідворотність покарання, незалежно від партійної приналежності до будь-якої політичної сили, буде обов'язково застосовна до будь-кого, хто вчинив злочин.

Інформацію про проведення спецоперації по своїх напрямках журналістам надали Голова Служби безпеки України ОСОБА_6 та перший заступник Голови Державної фіскальної служби України ОСОБА_10

Разом з тим, жодних даних про те, що ОСОБА_5 причетний до вчинення тих чи інших злочинів, під час свого виступу Генеральним прокурором України та Головою Служби Безпеки України повідомлено не було. Зазначена у позові інформація, яка ніби-то поширена Генеральним прокурором України та Головою Служби безпеки України про ОСОБА_5, озвучена не була, що не оспорював в судовому засіданні представник позивача.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про прокуратуру», наказу Генерального прокурора України від 18.09.2015 № 218 «Про організацію інформування суспільства щодо діяльності органів прокуратури України» органи прокуратури інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації. Діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих ЗМІ і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

На виконання вказаних положень, 02.11.2015 відбувся спільний брифінг ГПУ, СБУ та ДФС України, під час якого було висвітлено інформацію стосовно проведення спільно Генеральною прокуратурою України та Службою безпеки України широкомасштабної спецоперації в Дніпропетровську, Києві, Харкові та інших містах по ліквідації організованої злочинної організації.

Спірна інформація не містить будь-яких тверджень щодо вчинків або поведінки позивача, які б могли отримати негативну оцінку в очах суспільства або змінити думку оточуючих про позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 3, 9, 32, 68 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р. ст.ст. 2, 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 201, 302, 276, 277, 278, 299 ЦК України, а також норми ст. ст. 10, 58, 60, 61, п.3 ч. 1 ст.215 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Так, Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно з ст.1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положенням ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є

достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право

подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач

повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також

те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові

права.

Тобто, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту поширення відповідачами інформації, про яку йдеться в позовній заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації і на офіційних веб-сайтах органів прокуратури.

Положення ч.1 ст. 1 Закону України «Про службу безпеки України» визначає, що Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження , виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (ст. 2 зазначеного вище Закону).

Ст. 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Стаття 6 пункт 2 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не може перешкоджати владі інформувати громадськість про кримінальні провадження, але вона вимагає аби влада робила це стримано і делікатно, як того вимагає повага презумпції невинуватості.

Саме такою є інформація про кримінальні провадження, які розслідуються органами прокуратури України, служби безпеки.

Тому, при вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань,а й контекст,в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова,оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» (Dactarasv.Lithuania від 24 листопада 2000 року п.п. 41, 43).

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суспільство цікавлять події, які мають широкий резонанс та викликають велике занепокоєння. Суспільно важлива інформація - це будь-яка інформація, що стосується індивідуальних проявів питань, котрі прямо чи опосередковано впливають на життєдіяльність суспільства в цілому і викликають суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури інформують суспільство про свою діяльність шляхом повідомлень у засобах масової інформації.

Служба безпеки України інформує про свою діяльність через засоби масової інформації, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку (ч.1 ст.7 Закону).

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ГПК, СБУ та ДФС України було проведено спільний брифінг та поінформовано громадськість про проведення широкомасштабної спецоперації в м. Дніпропетровськ, м. Києві, м.Харькові та інших містах по ліквідації організованого злочинного угрупування.

Повідомляючи громадськість про проведення широкомасштабної спецоперації ГПУ та СБУ інформувало про свою діяльність, яка проводиться до компетенції цих органів, а не з метою недостовірної інформації щодо позивача.

Жодних даних про те, що позивач причетний до вчинення тих чи інших злочинів повідомлено не було.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Так, у справі «Алене де Рібемон проти Франції» Європейський суд з прав людини встановив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод не може бути перешкодою для влади щодо інформування громадськості про розслідування, які ведуться.

До того ж, не є порушенням презумпції невинуватості розповсюдження інформації, яка створює уявлення про обвинувачення, проте не стверджує про вину особи (справа «Шувалов проти Єстонії).

Крім того, інформація, яку просив визнати недостовірною позивач, взята з контексту брифінгу. При цьому, в ній не йдеться та не стверджується про винуватість позивача у вчиненні кримінальних правопорушень.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: