Справа № 473/1886/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" липня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

13.06.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є спадкоємцями за законом після смерті 03.03.2016 року ОСОБА_5, про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,09 га, розташовану біля житлового будинку № 14 по вул. Миру (раніше Леніна) в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він згідно біржового договору купівлі-продажу укладеного 18.06.2003 року з ОСОБА_5 визнаним дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11.05.2017 року є власником житлового будинку № 14 по вул. Миру (раніше Леніна) в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, що належав продавцю ОСОБА_5, який на підставі біржового договору купівлі-продажу зареєстрованого Вознесенським філіалом Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за №226 від 19.08.1998 року придбав його у ОСОБА_6. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,09 га, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і власником якої є ОСОБА_7 у відповідності з Державним актом на право приватної власності на землю виданим Дорошівською сільською радою Миколаївської області 15.03.1994 року та зареєстрованим у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю №69.

Посилаючись на норми статті 377 ЦК України та статті 120 Земельного Кодексу України діючих на час набуття ним права власності на нерухоме майно, якими встановлено, що право власності на земельну ділянку могло переходити на підставі цивільно-правових угод укладених відповідно відчужувачем або набувачем, але такої угоди укладено не було, ОСОБА_5 до якого право власності на земельну ділянку перейшло у звязку з придбанням нерухомого майна в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку не оформив, помер 03.03.2016 року, позивач просив позов задовольнити.

В судове засідання позивач не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про підтримання позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання позову.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, суду надала заяву про відсутність заперечень проти позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 згідно біржового договору купівлі-продажу укладеного 18.06.2003 року з ОСОБА_5 визнаного дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11.05.2017 року є власником житлового будинку № 14 по вул. Миру (раніше Леніна) в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, що належав продавцю ОСОБА_5, який на підставі біржового договору купівлі-продажу зареєстрованого Вознесенським філіалом Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за №226 від 19.08.1998 року придбав його у ОСОБА_6.

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,09 га, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і власником якої є ОСОБА_7 у відповідності з Державним актом на право приватної власності на землю виданим Дорошівською сільською радою Миколаївської області 15.03.1994 року та зареєстрованим у Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю №69.

У результаті відчуження ОСОБА_6 житлового будинку № 14 по вул. Миру (раніше Леніна) в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_5 згідно біржового договору купівлі-продажу зареєстрованого Вознесенським філіалом Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за №226 від 19.08.1998 року до ОСОБА_5 згідно зі ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного Кодексу України діючих на час набуття ним права власності на нерухоме майно, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій він розміщений, без зміни цільового призначення (п.18 "ґ" Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ") перейшло право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_5 в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку не оформив, помер 03.03.2016 року.

На відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу жилого будинку 18 червня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо).

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку 0,09 га, розташовану біля житлового будинку № 14 по вул. Миру (раніше Леніна) в с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення: обслуговування житлового будинку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: О.Є.Старжинська