Справа № 145/420/16-ц Провадження № 22-ц/772/1667/2017Головуючий в суді першої інстанції Мазурчак А. Г.
Категорія 47 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Гніванська міська рада, ОСОБА_4, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року,

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 квітня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Гніванську міську раду.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 червня 2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ОСОБА_4.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_2 посилається на те, що їй на праві часткової власності належить 23/100 частини будинку № АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05 липня 1983 року, посвідченим в.о. секретаря виконкому Гаванської міської ради та зареєстрованим у Вінницькому обласному БТІ 22.06.1986 року в книзі № 5 за реєстром № 143.

Інших 23/100 частини даного будинку належить на праві часткової власності відповідачу - ОСОБА_3, а 54/100 частини -третій особі ОСОБА_4, що вбачається з актів виконкому Гніванської міської ради від 10.07.2014 та від 12.06.2014 р.

До ОСОБА_4 вона ніяких претензій не має, оскільки погодила йому межі земельної ділянки і він отримав Державний акт на земельну ділянку в розмірі 0,1 га, ніяких перешкод їй не чинить.

Загальна ж площа земельної ділянки відповідно до інвентарної справи БТІ становить 0,2105 га.

Вона і відповідач мають у спільному користуванні двір і частину земельної ділянки, загальною площею 0,1105 га.

20 квітня 2001 року вона і відповідач уклали угоду про спільне конкретне користування земельною ділянкою. Загальна площа спільного двору складає 81 кв. метр.

Однак, через деякий час відповідач почав чинити їй перешкоди в користуванні загальним подвір'ям без її згоди встановив металевий гараж, тримає без прив'язі свою собаку, чим порушує її права як власника частини будинку.

Враховуючи те, що державних актів на землю позивач з відповідачем не отримали, тому просила ухвалити рішення, яким з урахуванням поданої нею 24 березня 2017 року уточненої позовної заяви, встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1105га, що розташована по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно варіанту №4 (додаток №5) висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року №321 складеного ТОВ «Подільським центром судових експертиз» згідно з яким вона (ОСОБА_2.)користується земельною ділянкою площею 513 кв.м. зазначеною у висновку червоним кольором, а відповідач ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 513 кв.м. зазначеною у висновку зеленим кольором. Сторони спільно в рівних частках користуються земельною ділянкою площею 79 кв.м. зазначеною у висновку фіолетовим кольором.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,1105га, що розташована по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно варіанту №2 (додаток №3) висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року №321 складеного ТОВ «Подільським центром судових експертиз» згідно з яким ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 500кв.м. зазначеною у висновку червоним кольором; ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 500 кв.м. зазначеною у висновку зеленим кольором.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно користуються земельною ділянкою площею 105кв.м. зазначеною у висновку фіолетовим кольором.

Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок перенести паркан, який розмежовує земельні ділянки виділені в користування йому та ОСОБА_2 у відповідності до варіанту №2 (додаток №3) висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року №321 складеного ТОВ «Подільським центром судових експертиз 2.

Невід'ємною частиною рішення суду вважається варіант №2 додаток №3 висновку земельно- технічної експертизи №321 складеного 30 січня 2017 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1360 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач у справі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1105га, що розташована по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно варіанту №4 (додаток №5) висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року №321 складеного ТОВ «Подільським центром судових експертиз» згідно з яким вона (ОСОБА_2.) користується земельною ділянкою площею 513 кв.м. зазначеною у висновку червоним кольором, а відповідач ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 513 кв. м. зазначеною у висновку зеленим кольором. Сторони спільно в рівних частках користуються земельною ділянкою площею 79 кв.м. зазначеною у висновку фіолетовим кольором. Невід'ємною частиною рішення суду вважати варіант №4 додатку №5 висновку земельно- технічної експертизи №321 складеного 30 січня 2017 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз». Також просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь документально підтверджені судові витрати. Посилається на неповне з'ясування обставин що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суду апеляційної інстанції скаржник позивач у справі ОСОБА_2 та її представники - ОСОБА_5 і Путілін Є.В. апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач у справі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали та заперечили проти її задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просили рішення залишити без змін.

Представник третьої особи Гніванської міської ради - Михайлюк О.І. також не визналаапеляційну скаргу та заперечила проти її задоволення, посилаючись на її необгрунтованість, просила рішення залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_4 судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Колегія суддів переконана, що рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам Закону відповідає не повністю.

Судом установлено, що позивачем ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 05.07.1983 року придбано у власність 23/100 частки житлового будинку з відповідними господарськими спорудами розташованого в АДРЕСА_1, яка зареєструвала своє право власності набуте за даним договором у Вінницькому ОБТІ 22.05.1986 року за реєстровим № 143 (а.с.9).

Відповідно до договору купівлі продажу від 12.05.1987 року відповідач ОСОБА_3 придбав у власність 23/100 частки житлового будинку з відповідними господарськими спорудами розташованого в м. Гнівань по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 600 кв. метрів, який зареєстрував своє право власності набуте за даним договором у Вінницькому ОБТІ 03.06.1987року за реєстровим № 143 (інвентарна справа а.с.78,79).

Житловий будинок та господарські будівлі між сторонами фактично розподілені, житловий будинок облаштований самостійними входами в кожного із сторін.

30 січня 2017 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз» проведено у справі судово земельно-технічну експертизу №321, згідно якої запропоновано 4 варіанти визначення порядку розподілу користування земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_2 просила встановити порядок користування за 4 варіантом, згідно з яким вона користується земельною ділянкою площею 513 кв.м., зазначеною у висновку червоним кольором, а ОСОБА_3 - земельною ділянкою площею 513 кв.м., зазначеною у висновку зеленим кольором. Сторони спільно користуються земельною ділянкою площею 79 кв. м. зазначеною у висновку фіолетовим кольором.

Відповідач ОСОБА_3 просила провести розподіл за 2 варіантом розподілу додаток №3, згідно з яким, ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 500кв.м. зазначеною у висновку червоним кольором, а він користується земельною ділянкою площею 500 кв. м. зазначеною у висновку зеленим кольором, сторони спільно користуються земельною ділянкою площею 105 кв.м. зазначеною у висновку фіолетовим кольором, відповідно до даного варіанту розподілу необхідно перенести паркан, який розмежовує земельні ділянки виділені в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визначити порядок користування земельною ділянкою між сторонами за 2 варіантом експертизи, обґрунтовуючи своє рішення тим, що при застосуванні варіанту розподілу №4 у ОСОБА_3 буде відсутня можливість проїзду транспортними засобами для обробки земельної ділянки, що залишається в його користуванні (городу) та проїзду асенізаційної техніки до вбиральні, яка знаходиться на ній , тоді як у ОСОБА_2 така можливість є як при другому, так і при четвертому варіанті, визначеного експертизою №321.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння в АДРЕСА_1, існує навіс «В1», 2004 року забудови (а.с. 122- 124). Доказів про інший рік забудови суду не надано. Судом враховано, що згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 127 від 24.05.2001 (в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №2 від 08.01.2013р. ) зазначений навіс не є самочинною будівлею.

Крім цього судом встановлено, що даний навіс «В1» зведений на земельній ділянці, яка знаходилася в спільному користуванні сторін, згоди на його забудову ні відповідач ОСОБА_3, ні міська рада ОСОБА_2 не надавали, земельна ділянка під його забудову їй не виділялася. Доказів про дотримання державних архітектурно - будівельних, санітарних, протипожежних норм при його спорудженні суду також не надано, а відтак суд вважає, що підстав стверджувати про набуття права власності на даний навіс ОСОБА_2 немає. Зведення даного навісу не тягне за собою набуття ОСОБА_2 права користування (власності) земельною ділянкою, яка знаходиться під даним навісом.

Також судомпри розгляді справи враховано те, що ОСОБА_3 погоджується перенести паркан за власний рахунок, а тому застосування даного варіанту порядку користування не створить для позивачки додаткових труднощів, її права в даному випадку не порушуються.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно пункту 25 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004р «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» звернута увага судів на те, що у зазначеній категорії справ витребовуються: документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, виведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодово-ягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року N 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм: жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Також враховуються вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що серед запропонованих експертом у висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року №321 складеного ТОВ «Подільським центром судових експертиз» варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0.1105 га розташованої у АДРЕСА_1 між співвласниками, 4 варіант на Додатку 5 відповідає вказаним вище вимогам.

Разом з тим, щодо обраного судом варіанту №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою, місцевим судом не враховано те, то він має суттєві відхилення від фактичного користування, оскільки сторонам необхідно буде переносити існуючий паркан на досить великих відстанях, крім того у вказаному варіанті пропонується залишити в спільному користуванні площі земельних ділянок 105 кв. м тоді як у варіанті № 4 така площа складає лише 79 кв.м. Суд при розгляді справи повинен був врахувати фактичне користування даною земельною ділянкою та встановити спільне користування земельними ділянками, якими не можливо користуватись роздільно.

Крім цього, колегія суддів не може погодитись з посиланням місцевого суду щодо обрання ним варіанту № 2 експертизи на необхідність забезпечення проїзду по спільній земельній ділянці асинізаторських машин до вбиральні зазначеної у висновку експерта та в технічному паспорті на будинковолодіння під літерою «З» та під'їзду трактору на земельну ділянку площею 314 кв. м. для користування городом.

Так згідно п. 3.11. ДБН 360-92** визначено, що у житлових кварталах треба передбачати в'їзди на їх територію, а також при потребі - наскрізні проїзди в будинках на відстані не більше 300 м один від одного, а при периметральній забудові - не більше 180 м. до будинків, великих установ і підприємств обслуговування, торгових центрів треба передбачати основні проїзди, а до будинків, що стоять окремо, - другорядні проїзди, розміри яких приймаються відповідно до таблиці 7.1 цих норм.

Відповідно до п. 3.22. ДБН 360-92** у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі (розділ 7), слід формувати мережу внутрішньоквартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3.5 м. з двома - 5.5 м. На одно смугових проїздах передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду - не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин.

Отже, місцевим судом при розгляді справи не враховано, що під'їзд здійснюється до будинків та інших підприємств обслуговування, а не до частин земельної ділянки, при цьому, проїзд має проходити на відстані не ближче ніж 5 метрів до будинку при його ширині 3,5 метра.

Як вбачається з матеріалів справи та висновку експертизи, земельна ділянка на якій має намір проїжджати відповідач проходить прямо під стінами житлового будинку під літерою «А», а отже проїзд по вказаній земельній ділянці з урахуванням державних будівельних норм не є можливим, що судом при розгляді справи не було враховано.

Судом встановлено, що на запропонованій експертом земельній ділянці в спільне користування знаходиться належна позивачу тимчасова споруда навіс В1, 2004 року забудови, визначена експертом як самовільно забудована. Суд у рішенні вірно зазначив, що дана тимчасова споруда не є самочинно побудованою, так само як і належна відповідачу вбиральня під літерою «З» щодо необхідності проїзду до якої зазначає суд. Оскільки вказані об'єкти є тимчасовими, а тому видача дозвільних документів на їх будівництво не потребується.

Таким чином колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та переконана, що для користування одним об'єктом права власності, а саме тимчасовою спорудою - вбиральнею, не може порушуватись право іншого власника на користування іншим об'єктом права власності тимчасовою спорудою - навісом, оскільки право власності є рівним.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поза своєю увагою залишив суттєву обставинну, що має значення для правильного, справедливого та законного вирішення даної справи, а саме те, що як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно витягу з рішення 2 сесії 22 скликання Гніванської міської ради від 28 жовтня 1994 року саме ОСОБА_2 передавалась у власність земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 1000 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та 200 кв.м. для ведення підсобного господарства. Саме цією земельною ділянкою і встановлюється порядок користування.

Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ в п. 19 постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Проте, судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо можливості перенесення навісу під літерою В1 належного позивачу ОСОБА_2 зі спільної земельної ділянки (обраний судом у рішенні варіант №2), так само як і питання грошової компенсації за його вартість при знесенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що з наданих суду експертизою варіантів встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою варіант №4 (Додаток №5) є найбільш наближений до фактичного користування, необхідно буде лише частково змінювати існуючі паркани у двох місцях лише довжиною 2,87 метра та 4,3 метра, а також має найменшу площу для спільного користування земельними ділянками 79 кв.м. Також даний варіант враховує п. 7.36 ДБН 360-92** яким визначено, що ширина доріжки в одну полосу повинна бути не менше за 0,75м., так стороні відповідача пропонується в користування земельна ділянка навпроти навісу під літерою В1 шириною 1.5 метра, що забезпечує прохід відповідачу у відповідності до державних будівельних норм в дві полоси на земельну ділянку, яка використовується ним під город та до вбиральні під літерою «В1», оскільки, як вище зазначалось, згідно вимог ДБН 360-92** проїзд до городу та вбиральні, не є можливим.

Колегія суддів переконана, що зазначений варіант не тільки враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд співвласників, враховує можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо, є справедливим та законним.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, не надав належної оцінки доводам позивача в обґрунтування позовних вимог щодо доцільності встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою за запропонованим нею варіантом, також належним чином не проаналізував заперечення відповідача щодо даного варіанту, на встановлені обставини справи та положення законодавства уваги не звернув, та дійшов хибного висновку про часткове задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права.

Зазначені в сукупності обставини, свідчать про неповне з'ясування судом обставин по справі, неналежну оцінку судом усіх наявних у матеріалах справи доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Згідно частин 1,5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з цим з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по оплаті експертизи в сумі 5700 гривень та понесені витрати на правову допомогу її представника адвоката Путіліна Є.В. в сумі 4190 гривень згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.04.2017 року та квитанцій про їх оплату ОСОБА_2 та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 29.06.2017 року та квитанції про їх оплату ОСОБА_2

Крім цього, оскільки позивач ОСОБА_2 є інвалідок другої групи, у зв'язку з чим звільнена від оплати судових витрат, а тому згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 також підлягає стягненню на користь (в дохід) держави судовий збір в сумі 1023,12 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Гніванська міська рада, ОСОБА_4, про встановлення порядку користування земельною ділянкою - задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,1105 га, що розташована по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно варіанту №4 (додаток №5) висновку судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2017 року №321 складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» згідно з яким ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 513 кв.м. зазначеною у висновку червоним кольором, а ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 513 кв.м. зазначеною у висновку зеленим кольором.

Сторони спільно в рівних частках користуються земельною ділянкою площею 79 кв.м. зазначеною у висновку фіолетовим кольором.

Невід'ємною частиною рішення суду вважати варіант №4 додаток №5 висновку судової земельно-технічної експертизи №321 складеного 30 січня 2017 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по оплаті експертизи в сумі 5700 гривень та понесені витрати на правову допомогу в сумі 4190 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1023,12 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: