Провадження № 2/127/826/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21.06.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : судді Бойка В.М.

за участю секретаря Ревтюх О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 67 906, 22 грн., що складається з 49 900, 00 грн. (сорок девять тисяч девятсот гривень 00 коп.) основного боргу, нараховані інфляційні втрати за весь період прострочення зобов'язання в розмірі 16 868, 84 грн., і нараховані 3% річних за весь період прострочення зобовязання в розмірі 1137, 38 грн.

Позов мотивовано тим, що 19.12.2014 року ОСОБА_2 взяла в борг на власні потреби гроші в сумі 27 250, 00 грн., про що написала розписку та зобовязалась повертати їх частково в сумі по 1000 грн., кожного місяця 20-го числа до повного виконання зобовязань за цією розпискою. Станом на день не сплатила жодної суми для погашення боргу. Також відповідачка орендувала у позивачки торговий контейнер за №169, який знаходиться на території ринку «Урожай» в м. Вінниця. За домовленістю сторін орендна плата складала 1300, 00 грн. на місяць. Відповідно до розписки від 19.12.2014 року, яка власноручно написана відповідачем, за якою остання зобовязується сплачувати орендну плату в розмірі 1300, 00 грн на користь ОСОБА_1 щомісячно 10-го числа.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом

Позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в заяві від 11.10.2016р., та в заяві від 22.12.2016р. зокрема в заяві від 22.12.2016р. просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 44 850, 71 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот пятдесят гривень 71 коп.), яка складається 27250, 00 грн. суми основного боргу, нараховані інфляційні втрати за весь період прострочення зобовязання в розмірі 15 959, 00 грн., нараховані 3% річних за весь період прострочення зобовязання в розмірі 1 641, 71 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 22.12.2016р.

В судове засідання відповідач не з'явився з невідомих суду причин, хоча повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки до суду не надійшло.

Керуючись ч.1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що 19.12.2014 року ОСОБА_2 написала розписку згідно якої зобовязалась виплатити по 1000 грн., кожного місяця 20 числа борг в сумі 27250 грн., і оренду 1300 грн. щомісячно до 10 числа. (а.с.8) Суд бере до уваги, що в даній розписці відсутня вказівка про зазначення строку повернення коштів позивачу, доказів того, що відповідачем отримано кошти суду не надано.

ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований твердження позивача ґрунтується лише на припущеннях, жодних доказів в обґрунтування обставин вказаних в позові суду не надано таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, разом з тим, суд розяснює позивачу право на звернення до суду за захистом своїх прав в інший спосіб визначений законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1046, 1047, 1049, ЦК України,. ст.ст.15, 81, 88, 209- 215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя :