АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/7075/17 Головуючий у 1 інстанції - Ладиченко С.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким, на підставі ст.993 ЦК України, відшкодувати матеріальну шкоду у сумі 10.018,09 грн.

Позивач послався на те, що 19.11.2014 року ним виконано договірні зобов»язання перед потерпілим в ДТП - Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», на користь якого виплачене страхове відшкодування у вище зазначеній сумі 10.018,09 грн., на ремонт пошкодженого в результаті ДТП застрахованого автомобіля «BMW» державний номер НОМЕР_1 з вини відповідача ОСОБА_2.

Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити позивачу як страховику виплачене ним страхове відшкодування, позивач просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2017 року позов задоволено /а.с.44-46/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові /а.с.81-82/.

Скаржник послався на те, що у позивача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на момент звернення до суду з цим позовом було відсутнє право вимоги, оскільки цивільна відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну третім особам, була застрахована у ПрАТ «Україна», до якої, як вважав скаржник і повинен бути пред»явлений позов.

Крім того, на думку скаржника, суду належало встановити, що ПрАТ «Україна» перебуває в стані ліквідації, а тому належним відповідачем повинне бути МТСБУ.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, 08.10.2014 року за №28-0107-00265/00882 між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ «Український лізинговий фонд» укладено договір добровільного майнового страхування транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортних засобів зазначених у реєстрах застрахованих транспортних засобів, в тому числі, і автомобіля «BMW»державний номер НОМЕР_2, який належить страхувальнику ТОВ «Український лізинговий фонд».

В результаті ДТП, яка мала місце 06.11.2014 року з вини відповідача ОСОБА_2 застрахованому автомобілю «BMW» державний номер НОМЕР_2 заподіяні механічні пошкодження, що сторонами не заперечується.

Відповідно до постанови судді Печерського районного суду м.Києва від 27.11.2014 року винним в ДТП визнаний ОСОБА_2, який притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указана постанова не оскаржувалась.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату, а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» 19.11.2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі рахунку №484710 від 12.11.2014 року складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт, внаслідок чого позивач здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 10.018 грн.09 коп., що підтверджується платіжним дорученням за №28063 від 19.11.2014 року.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна правова норма міститься у ст.27 Закону України «Про страхування».

Таким чином, колегія суддів вважає, між сторонами виникли відносини суброгації, врегульовані ст.993 ЦК України, в силу яких відповідач зобов»язаний сплатити на користь позивача виплачене позивачем, як страховиком, розмір страхового відшкодування третій особі на підставі договірних відносин страхування.

Судом першої інстанції на підставі вище зазначених норм правильно визначено характер правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стягуючи матеріальну шкоду на користь позивача у сумі 10.018 грн.09коп. суд першої інстанції обгрунтовано послався на спеціальну норму - ст. 1187 ЦК України, згідно якої, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі відносно того, що належним відповідачем у даній справі повинна бути страхова компанія, яка застрахувала цивільну відповідальність перед третіми особами ОСОБА_2, колегія суддів відхиляє, як таку, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства та правовою позицією Верховного Суду України з цього питання, висловленою, зокрема, у постанові від 20.01.2016 року при розгляді справи №6-2808цс15.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального так процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити а заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді