АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: ОСОБА_2, про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ«Київенерго») про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 02 листопада 2015 року відповідачем було припинено постачання електричної енергії за адресою місця проживання позивача - АДРЕСА_1, співвласником якої є останній.

Посилаючись на те, що припинення електропостачання мало місце з порушенням вимог нормативно-правових актів у сфері енергопостачання, а дії відповідача є агресивними згідно положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та порушили законні права позивача, у зв'язку з чим останній зазнав значних душевних страждань, що виразилося у погіршенні стану здоров'я, нервових стресах, погіршенні самопочуття, остільки він змушений був харчуватися холодними продуктами, адже електроплита не працювала, просив, з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог : визнати дії ПАТ «Київенерго» по відключенню від електричної мережі з 2 листопада по 17 листопада 2015 року квартири АДРЕСА_1 неправомірними та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 60000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавшиОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представників відповідача та третьої особи, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 липня 2014 року визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності за кожним по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 (а.с.60-63).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 серпня 2015 року - 11 серпня 2015 року 1/2 частина кв. АДРЕСА_1 зареєстрована на ім'я ОСОБА_1 (а.с.64).

15 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та АК «Київенерго» було укладено договір № 7 про користування електричною енергією - за адресою АДРЕСА_1, відповідно до якого Енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с.39-40).

Відомостей про нечинність зазначеного договору матеріали справи не містять.

Встановлено, що облік спожитої електричної енергії здійснюється однофазним лічильником типу С0-5000 №0004127.

Згідно копії особового рахунку №7 по квартирі за адресою АДРЕСА_1 (споживачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2) станом на листопад 2015 року обліковувалась заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1218 грн. 30 коп. (а.с.41-45), яка була погашена згідно акту звіряння №1/7 від 11 листопада 2015 року та квитанції про сплату боргу від 12 листопада 2015 року на суму 1218 грн. 30 коп. ОСОБА_2 (співвласником квартири) (а.с.121а-122), з якою відповідачем також було укладено Договір №7 про користування електричною енергією від 11 листопада 2015 року (а.с.121).

З матеріалів справи убачається, що споживачем ОСОБА_1 до листопада 2015 року оплата за спожиту електроенергію здійснювалась лише частково (а.с.65-80, 88).

Встановлено, що 30 березня 2015 року та 20 серпня 2015 року споживачам електричної енергії по квартирі № 105 було вручено під підпис попередження про припинення постачання електроенергії та наявність заборгованості (а.с.11, 14, 15, 17, 18, 19, 46-47, 96-100).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів визнає законним й обґрунтованим. Він повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що борг, за спожиту електроенергію, виник у другого співвласника квартири, третьої особи, а отже, за ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті за спожиту ним електроенергію, а на корінці попередження про припинення постачання електроенергії від 20 серпня 2015 року стоїть не підпис позивача, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи, що позивач є співвласником квартири, за адресою АДРЕСА_1, доказів про відсутність заборгованості за спожиту електроенергію у спірний період позивачем не надано, колегія суддів не вбачає правових підстав до скасування рішення районного суду.

Згідно ст. 526, 623 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - розмір плати за житлово-комунальні послуги, за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій розраховується і встановлюється виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зазначені положення кореспондуються з положеннями ст. 714 ЦК України, якою передбачено укладання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, наявні в справі докази у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що районним судом з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/2748/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7371/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.