АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/1590/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1342/К/17 суддя Рибакова В.В.
Категорія - 31 (I) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Нікопольського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Нікопольського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, надавши уточнену позовну заяву, посилалась на те, що 18.04.2000 року між нею та ПП «Дніпрянка» було укладено договір про спільну діяльність. 06.09.2013 року державний виконавець ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції описав майно, що належить ПП «Дніпрянка» та при описі було виявлено, що зникло майно власників сумісної власності. На звернення до ДВС щодо відсутності майна, вона отримала відповідь про те, що будуть вжиті заходи щодо перевірки викладених фактів, однак до теперішнього часу такі заходи не вжиті.

Просила суд відшкодувати майнову шкоду за рахунок держави ОСОБА_2 у розмірі 180 000,00 грн.

Ухвалою суду від 05 вересня 2016 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 та залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну казначейську службу України.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати відшкодовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене на припущеннях та з порушенням ст. 64 Конституції України (право на судовий захист). Також, суд вийшов за межі позовних вимог та не врахував, що в довіреності 763 чітко вказано, що ПП «Дніпрянка» доручає їй вести справу, як співучаснику і позовні вимоги задовольнити на користь співучасника ОСОБА_2, заперечень до співучасника не має. Тобто, позов подано для економії часу судового розгляду, судових витрат та зменшення судових засідань. Крім того, позивач зазначає, що судом не вказано в чому суть заперечень проти позову та відсутні обґрунтування щодо кожного доводу сторін, а листи №715, 726, 143, 743, 14217, 2175 суд взагалі не взяв до уваги.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 114-116), в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач Нікопольський відділ поліції Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що засновником та директором Приватного підприємства «Дніпрянка» є ОСОБА_4

18.04.2000 року між Приватним підприємством «Дніпрянка» в особі директора ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2 було укладено Договір про спільну діяльність (а.с.10), метою якого є досягнення спільної мети. Згідно умов Договору про спільну діяльність від 18.04.2000 року позивач ОСОБА_2 передала підприємству 150000 грн. 00 коп. у тимчасове володіння (а.с.10).

На виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 року про стягнення з Приватного підприємства «Дніпрянка» на користь Нікопольського обласного підприємства оптової торгівлі Дніпропетровської облспоживспілки у сумі 78439 грн. 54 коп. державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Гукайло В.В. було описано та арештовано майно ПП «Дніпрянка», про що було складено Акт опису й арешту майна від 03.08.2011 року (а.с.26).

15.11.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Гукайло В.В. на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 року було описано та арештовано майно ПП «Дніпрянка», про що було складено Акт опису й арешту майна від 15.11.2011 року (а.с.29,30).

06.09.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Гукайло В.В. на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 10/396-10 від 14.06.2011 року було описано та арештовано майно ПП «Дніпрянка», про що було складено Акт опису й арешту майна від 15.11.2011 року (а.с.27,28).

Описане майно було передано на зберігання ОСОБА_6.

В Акті державного виконавця від 06.09.2013 року зазначено, що зі слів директора ПП «Дніпрянка» ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 - відсутня частина описаного майна (а.с.52).

За заявою ОСОБА_4 ( у зв'язку з відсутністю частиною описаного майна) було відкрите кримінальне провадження, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001489 від 26.02.2013 року. На підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження було закрите за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, та роз'яснено, що постанова про закриття кримінального провадження може бути оскаржена слідчому судді відповідно до ст.ст.284 ч.5, 303, 304 КПК України (а.с.16,23).

Спір виник з приводу відшкодування шкоди ОСОБА_2, як фізичній особі, яка потерпіла від злочину, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, у порядку ст.. 56 Конституції України, ст. 1177 ЦК України та ст.. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 2-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала доказів того, що вона визнана потерпілою в рамках кримінального провадження та має право на захист свого порушеного права в обраний нею спосіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Отже, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною, на державу покладено обов'язок з відшкодування потерпілій від злочину особі завданої шкоди.

Згідно статті 55 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України) потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам'ятка про процесуальні права та обов'язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв'язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Отже, у взаємозв'язку з приписами ст. 55 КПК України право на відшкодування шкоди у порядку ст. 1177 ЦК України має особа, яку у встановленому Законом порядку подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до кримінального провадження як потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 безпосередньо не була залучена до кримінального провадження, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001489 від 26.02.2013 року, а тому не набула статусу потерпілої особи та не має права на відшкодування шкоди у порядку ст. 1177 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції листів №715, 726, 143, 743, 14217, 2175, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки зазначені звернення до Нікопольського МВ УМВС України в Дніпропетровській області були підписані директором ПП «Дніпрянка» ОСОБА_4 та вони не містять посилання на залучення ОСОБА_2 до участі у кримінальному провадженні у якості потерпілої.

Таким чином, вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: