Справа № 309/1333/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2017 року м. Ужгород

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів Мацунича М.В., Куштана Б.П.,

секретарі Шукаль О.Я.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5, ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 07 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, Хустської міської ради про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 звернулися до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що 27.06.1975 року ОСОБА_5 придбала у власність житловий будинок № 25 по вул. Слов'янській у м. Хуст відповідно до договору купівлі-продажу. За даним будинком згідно генерального плану була закріплена земельна ділянка площею 0,2254 га.

Після одруження відповідача ОСОБА_6, який є сином позивачки остання дозволила ОСОБА_6 в кінці городу побудувати будинок. Між ними було самостійно визначені межі земельних ділянок.

09.10.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1, яка є донькою ОСОБА_5 та в свою чергу співвласницею житлового будинку № 25 по вул. Слов'янській у м. Хуст, було видано два державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЗК № 049339 площею 0,0527 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та серії ЗК № 030337 площею 0,0806 га. для ведення особистого селянського господарства. Дані правовстановлюючі документи були виготовлені по межі земельної ділянки, яка погоджена з ОСОБА_6

При виготовлені вказаних документів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 дізналися, що у 1999 році ОСОБА_6 виготовив на своє ім'я державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,144 га, яка включає в себе дві земельні ділянки №1 площею 0,009 га. під житловим будинком та №2 площею 0,135 га. для ведення особистого підсобного господарства, на якій ОСОБА_6 побудовано будинок.

Державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_6 від 07.04.1999 року виготовлений на підставі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради № 48 від 24.02.1999 року відповідно до якого передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_6 площею 0,144 га по вул. Слов'янська, 25 у м. Хуст.

В подальшому 24.04.2003 року ОСОБА_6 земельну ділянку № 2 площею 0,135 га, яка належала йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю, подарував своїй дружині ОСОБА_3

Позивачі вважають, що вищевказаний державний акт на право приватної власності на землю та договір дарування земельної ділянки є недійсними, а тому просили визнати нечинним та скасування рішення виконавчого комітету Хустської міськради № 48 від 24.02.1999 року у частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,144 га. по вул. Словянська, 25 в м. Хуст, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 020436, виданий ОСОБА_6 07.04.1999 року, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 24.04.2003 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Рішенням Хустського районного суду від 07.03.2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які просили рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позов є необґрунтований, належних доказів того, що порушені будь-які права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 останні не надали та у звязку із зверненням позивачів до суду із спливом строку позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову.

Однак повністю з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_5 і її чоловік ОСОБА_7 27.06.1975 року придбали у власність житловий будинок № 25 по вул. Слов'янській у м. Хуст відповідно до договору купівлі - продажу.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 15.02.1980 року (за реєстровим номером 537), 1/2 житлового будинку №25 по вул. Словянській в м. Хуст успадкували в рівних долях ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, тобто дружина та діти померлого.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.03.2003 року співвласниками майна будинку № 25 по вул. Словянській в м. Хуст були: ОСОБА_5, ОСОБА_11Й, ОСОБА_12, ОСОБА_10 по 1/10 частині та відповідач ОСОБА_6- 6/10 частин.

За договором дарування від 21.12.1994 року ОСОБА_5 подарувала відповідачу ОСОБА_6 частину житлового будинку по вул. Словянська,25 у м. Хуст (реєстровий номер 2-6149).

За договором дарування від 28.03.2003 ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5 1/2 частину житлового будинку по вул. Словянська, 25 у м. Хуст (реєстр № 1249).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.2009 року ОСОБА_5 успадкувала 1/10 частину житлового будинку по вул. Словянській у м. Хуст за померлим 07.07.2003 року ОСОБА_10

09.11.1998 року ОСОБА_5 дала свою згоду на оформлення ОСОБА_6 правовстановлюючих документів на побудований ними житловий будинок в кінці городу з боку вулиці Мала в м. Хуст, що стверджується нотаріально завіреною заявою, зареєстрованою в реєстрі за № 2-4701 від 19.11.1998 року, зареєстрованою в реєстрі за № 2-4701 від 19.11.1998 року. Дана заява прикріплена до документів у будівельному паспорті.

На додатку до державного акту виданого ОСОБА_6 міститься опис погодження меж з ОСОБА_5 від 1998 року, в якому наявний її підпис.

Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини, які були спрямовані на набуття права власності на земельну ділянку на якій відповідачами збудовано житловий будинок.

Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №48 від 24.02.1999 року надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_6 площею 0,144 га по вул. Словянській,25 в м. Хуст.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в позові зазначають, що вищевказане рішення прийняте виконавчим комітетом Хустської міської ради з перевищенням делегованих йому повноважень.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України 1990 р. місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 59 Закону України» Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України.

Встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка, яка передавалася ОСОБА_6 не перебувала у власності приватних осіб, і відповідно право розпоряджатися нею було у органу місцевого самоврядування, а тому таке рішення є законний та не підлягає скасуванню.

Не підлягає задоволенню вимога позивачів про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 020436, виданого ОСОБА_6 07.04.1999 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При прийнятті оспорюваного рішення та оформлення відповідачем державного акту на право власності на землю, права та обовязки позивачів не порушувалися, оскільки позивачам було відомо про оформлення права власності на землю відповідачем ОСОБА_6

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 також не надано належних та допустимих доказів, передбачених ст. 203 ЦК України, які б слугували підставою для визнання договору дарування земельної ділянки, укладеного 24.04.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсним, а тому, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні такої вимоги.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду місцевого суду щодо посилання, як на підставу для відмови у позові, звернення позивачів з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право позивача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції, в порушення норм матеріального права, не взяв до уваги наведе та відмовив у задоволенні позову у звязку з спливом строку позовної давності при тому, що позов є необґрунтований і ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не доведено порушення їх прав.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_5 та ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 261 ЦК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 07 березня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_5, ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді