Справа № 495/2306/17
З а о ч н е р і ш е н н я
12 червня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі - Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про зняття арешту з майна,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області та просить суд зняти арешт з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, накладений постановою Білгород-Дністровського відділу ДВС від 29.01.2001 року.
При цьому, ОСОБА_1 мотивує свою вимогу тим, що їй на праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності від 29.12.1993 року. Нещодавно ОСОБА_1 стало відомо, що на зазначену квартиру накладено арешт, а з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданий їй державним нотаріусом Кушнір І.В., позивачка дізналась, що запис про арешт в Реєстр був внесений Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі архівного запису. При зверненні до відділу ДВС ОСОБА_1 пояснили, що арешт був накладений в 2001 році у виконавчому провадженні щодо конфіскації майна ОСОБА_3. На сьогоднішній день матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку зберігання, та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду.
Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представник відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відділ повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи.
У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право власності від 29.12.1993 року виданого на підставі розпорядження № 1010, позивачка, її син ОСОБА_4 та чоловік - ОСОБА_3 в рівних частках (по 1/3) приватизували квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м.
13.03.2007 року відомості про право власності на вказану квартиру були внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер запису: 4923 вкнизі: 98, реєстраційний номер 18125318.
20.11.2008 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі архівного запису було внесено запис про обтяження (заборона) на підставі постанови б/н від 29.01.2001 року, реєстраційний номер обтяження 8210203.
З наданої суду Постанови державного виконавця відділ Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.01.2001 року, вбачається, що під час примусового виконання виконавчого листа Білгород-Дністровського міського суду № 1-187 від 01.09.1998 року про конфіскацію всього особистого майна, належного ОСОБА_3, на майно останнього було накладено арешт. Однак, вказаною постановою арешт було накладено не на 1/3 частку квартири, а на всю квартиру, в тому числі на частки ОСОБА_1 та ОСОБА_4
23.06.2006 року боржник за виконавчим провадженням - ОСОБА_3, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, видане відділом РАЦС Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1895.
З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, складеного 13.01.2017 року, вбачається, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину серії ВЕО № 577220 від 20.04.2007 року, виданого державним нотаріусом Чернігівської районної нотаріальної контори Соломко І.І., за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на іншу 1/3 частку квартири. Тобто, син позивачки - ОСОБА_4, успадкував в 2007 році частку квартири, що належала його батькові - ОСОБА_3, та на сьогоднішній день є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою відповідальність зберігача майна, передбачену законом. Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
Стаття 59 Закону № 606-XIV: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.
Згідно з ч.1 ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Беручи до уваги обставини справи та законодавчі положення, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та зняти арешт з належної їй 1/3 частки квартири, який був накладений державним виконавцем з порушенням прав іншої особи, а саме без врахування того, що власник - позивач ОСОБА_1, не є боржником за виконавчим провадженням тому на її майно не може бути конфісковане чи звернене о стягнення.
Керуючись ст. ст. 16, 391, 638 ЦК України, ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»№ 1404-VIII, ст.ст. 11, 15, 60, 61, 114, 174, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Зняти арешт (заборону) з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1, накладений постановою відділу Державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міського управління юстиції від 29.01.2001 року, реєстраційний номер обтяження: 8210203.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ