УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Дистрибьюшн Юг», товариство з обмеженою відповідальністю «Лотос-Крим», про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2009 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Дистрибьюшн Юг» (далі - ТОВ «Гранд Дистрибьюшн Юг») було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 48 млн. грн зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 27 грудня 2010 року. Також 28 грудня 2009 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Лотос-Крим» (далі - ТОВ «Лотос-Крим») було укладено кредитний договір, за умовами якого ТОВ «Лотос-Крим» отримало кредит у розмірі 10 млн. грн зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 27 грудня 2010 року. У подальшому між сторонами цих договорів неодноразово укладались додаткові угоди і додатковими угодами від 7 березня 2013 року кінцевий термін повернення кредиту встановлено до 29 березня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цими договорами 28 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Оскільки позичальники та поручитель взяті на себе зобов'язання не виконували, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Гранд Дистрибьюшн Юг» у розмірі 63 043 463 грн 15 коп., за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Лотос-Крим» у розмірі 11 570 145 грн 28 коп., а усього 74 613 608 грн 43 коп.

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитними договорами від 28 грудня 2009 року у розмірі 56 789 792 грн 20 коп.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у розмірі 56 789 972 грн 20 коп., з яких: 47 981 333 грн 31 коп. - заборгованість за кредитним договором, укладеним 28 грудня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Гранд Дистрибьюшн Юг»; 8 808 638 грн 89 коп. - заборгованість за кредитним договором, укладеним 28 грудня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Лотос-Крим».

У касаційній скарзіОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що після спливу строку повернення кредиту банк та позичальники неодноразово змінювали кінцевий строк його повернення шляхом укладення додаткових угод, у тому числі і до договору поруки, з чим відповідач погоджувався. Також банк уклав з поручителем додаткову угоду від 7 березня 2013 року, згідно з якою строк дії поруки збільшився до 10 років з моменту укладення договору. Вказана додаткова угода підписана ОСОБА_4 і дійсність її ним не оспорена у встановленому законом порядку, факт підписання цієї угоди ним не спростований. Оскільки додатковою угодою визначено строк дії поруки 10 років, з вимогою до поручителя банк звернувся 22 серпня 2013 року, а даний позов пред'явлено 19 вересня 2013 року, підстав для застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України немає.

Посилання касаційної скарги на те, що договір поруки підписано від імені ОСОБА_4 його представником на підставі довіреності, яка була ним відкликана, а також на те, що додаткові угоди до договору поруки ним не підписувались, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки вказані обставини не були об'єктом дослідження в судах попередніх інстанцій, відповідач не посилався на них з метою спростування наявності у нього договірних правовідносин з позивачем, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним. Крім того, під час розгляду справи відповідачем заявлялись клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи для визначення правильності розміру нарахованої банком заборгованості за кредитними договорами, проте клопотань про призначення судово-почеркознавчої експертизи для встановлення справжності його підпису на додаткових угодах відповідачем не заявлялись, як і зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсними цих правочинів, тобто ним не спростовано презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

С.П.Штелик