Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року справа № 542/207/17

2/542/319/17

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь борг в сумі 1200 доларів США (33293 грн. 50 коп.), витрати по сплаті судового збору та витрати, повязані з наданням правової допомоги. Посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3 взяла 27.11.2015 року у неї в борг 1200 доларів США, який зобовязувалася повернути у квітні 2016 року, про що власноручно написала розписку. Але до цього часу борг не повернула, на вимоги позивача щодо повернення грошей не реагує, що і змусило позивачку звернутися до суду з вказаним позовом.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір позики між нею та ОСОБА_1 неукладеним та стягнути з неї судові витрати по сплаті судового збору та витрати за надання юридичної допомоги. Вимоги мотивує тим, що гроші у ОСОБА_1 брала в борг не вона, а ОСОБА_5 Розписку написала під моральним тиском.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просили відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в зустрічній позовній заяві. В задоволенніпервісного позову ОСОБА_1 просили відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши надані докази ґрунтуючись на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступного.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання (Правова позиція, викладена в постанові ВСУ від 02.07.2014 по справі за № 6-79цс14).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розписки від 27.11.2015 року, ОСОБА_3 зобовязується віддати позичені гроші 1200 доларів США з квітня місяця 2016 року (а.с.6).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст.526 ЦК України, відповідач зобов'язаний виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Частиною 1ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З розпорядження ПриватБанку (а.с.7) вбачається встановлений курс купівлі продажу іноземної валюти за гривню від 16.02.2017 року.

Таким чином сума боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 становить 33120 грн.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3, обґрунтовуючи зміст зустрічного позову зазначає, що спірний договір має бути визнаний неукладеним з тих підстав, що грошові кошти у ОСОБА_1 позичала не вона, а чоловік, з яким вона перебувала у фактичних

шлюбних відносинах ОСОБА_5, реальної передачі грошей не було, а тому жодних зобов'язань між сторонами не виникло. Розписка була написана проти її волі під впливом психологічного тиску та тяжких обставин.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стверджуючи про складення ОСОБА_3 розписки під впливом психічного тиску до неї, остання не надала належних та допустимих доказів цього. Суд до її твердження відноситься критично та підстав для задоволення зустрічного позову не вбачає. Досліджені в судовому засіданні письмові пояснення ОСОБА_5 не спростовують висновків суду.

Крім того, ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України).

За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Таким чином суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та витрати, повязані із правовою допомогою, розмір яких підтверджено матеріалами справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1051 Цивільного кодексу України, ст. 10, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану та жительку с. Пристанційне, вул. Вокзальна, буд. 45, Новосанжарського району, Полтавської області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Пристанційне, пров. Центральний, 9, Новосанжарського району, Полтавської області, борг в сумі 33120 (тридцять три тисячі сто двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. та 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. витрат, повязаних з правовою допомогою, а разом 2440 (дві тисячі чотириста сорок) грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно

В.о. Голови Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_6