АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/7482/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горбунова Я. М.
Провадження № 22-ц/790/2804/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,на рішення Московськогорайонного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 16 жовтня 2015 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «FORD SIERRA», державний номерний знак НОМЕР_1, на проспекті 50 років ВЛКСМ в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої належний їй автомобіль «HYUNDAI ACCENT», державний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні ушкодження, чим завдано їй матеріальної шкоди у розмірі 80 349 грн. 59 коп., що підтверджується замовленням-нарядом товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе-Авто». Посилаючись на те, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована в Акціонерному товаристві «Міжнародна страхова компанія», яка виплатила страхове відшкодування у розмірі 41 761 грн. 80 коп., ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 різницю в сумі 38 587 грн. 79 коп.

Відповідач, в особі свого представника, проти позову заперечував з підстав недоведеності позивачем розміру заподіяної їй шкоди.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судовим розглядом встановлено, що16 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «FORD SIERRA», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, марки «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2015 року водія ОСОБА_3 визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до довідки ПС № 001716, виданої інспектором патрульної служби роти № 5 батальйону № 3 УПС МВС у м. Харкові, внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав наступні механічні пошкодження: ушкодження переднього бамперу, пошкодження номерного знаку переднього, пошкодження арки лівого заднього колеса, пошкодження заднього бамперу, зім'ятий кузов, кришка багажнику пом'ята та тріснута, задня ліва фара поведена, задній лівий стоп тріснутий, тріснута защита.

Встановлено також, що власником автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT» ОСОБА_5 замовлено виконання робіт та надання послуг на станції технічного обслуговування «Фрунзе-Авто», вартість яких становить 80 349 грн. 59 коп.

Відповідно до замовлення - наряду від 12 травня 2016 року, позивач замовила на СТО «Фрунзе-Авто» запчастини та матеріали із зазначенням суми замовлення 2 237 грн. Крім того, матеріали справи містять чеки без номерів та дат із зазначенням сум: 80 349 грн. 59 коп. та 2 237 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі наданих позивачем доказів неможливо встановити реальний розмір заподіяної шкоди - реальної вартості втраченого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майна, або виконання робіт необхідних для його відновлення.

Судова колегія з таким висновком погоджується.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.60 ЦПК).

Таким чином, тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.10 ЦПК України. Частина 3 ст.27 цього Кодексу проголошує, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», йдеться про те, що саме потерпілий подає докази, які підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час її розгляду були створені необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи з урахуванням принципу цивільно - процесуального законодавства про те, що кожен учасник процесу повинен довести ті обставини, на які він посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом були досліджені всі надані позивачем на підтвердження розміру шкоди докази, і їм надана вірна правова оцінка.

Зокрема, суд правильно зазначив, що надані позивачем письмові докази - замовлення наряди та чеки, квитанції у вигляді ксерокопій, не є належними доказами у розумінні процесуального закону, оскільки частина тексту є не читабельною, арифметичні підрахунки сум, зазначених у чеку, не відповідають загальній сумі за чеком, крім того, ксерокопії документів не посвідчені належним чином, а оригіналів цих документів суду не надано.

Слід звернути увагу й на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована, страховик визнав подію страховим випадком та відшкодував позивачу 41 761 грн. 80 коп., тобто суму значно меншу, ніж ліміт відповідальності страховика.

Не містять матеріали справи й копії страхового полісу відповідача, з якого б можливо було встановити розмір франшизи та копії проведеної страховиком оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості з'ясувати питання щодо врахування зносу автомобіля під час визначення розміру збитків.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивач, будучи обізнаною про дійсні обставини справи, не скористалась своїм правом заявити клопотання про призначення експертизи для встановлення розміру завданої їй шкоди, чи надати інші письмові доказів, які б можна було визнати належними.

Апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до перелічення правових норм та посилання на те, що суду були надані належні та допустимі докази завданої позивачу шкоди, зокрема, акти виконаних робіт, якого матеріали справи не містять.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315, 317, 319, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Московськогорайонного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук