Справа № 2-н-1284/11
Провадження № 4-с/487/61/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді РАЗУМОВСЬКОЇ О.Г.,

при секретарі ПОНОМАРЬОВІЙ Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві скаргу Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на постанову начальника Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про перевірку виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

04.05.2017 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до суду зі скаргою на постанову начальника Заводського відділу ДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 про перевірку виконавчого провадження на повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у виконавчому провадженні №53610556 з примусового виконання судового наказу №2-н-1284/11 від 28.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» в солідарному порядку заборгованості в розмірі 2563,94 гривень та судового збору в розмірі 06,00 гривень з кожного, мотивуючи тим, що постанова начальника відділу, а також рішення державного виконавця неправомірним та безпідставним, оскільки відсутність виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків (або) номеру і серії паспорту боржника, не може бути достатньою підставою для винесення державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У судове засідання представник заявника не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ №2-н-1284/11 від 28.07.2011 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» в солідарному порядку заборгованості в розмірі 2563,94 гривень та судового збору в розмірі 06,00 гривень з кожного.

14.03.2017 року судовий наказ у відношенні ОСОБА_5 був направлений на виконання до Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області.

Проте, 05.04.2017 року на адресу ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання від 31.03.2017 року за №7629/14.24-41/16 винесене державним виконавцем Годун Г.М., на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. Закону (відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія номер паспорта боржника).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням державного виконавця, 13.04.2017 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» подало скаргу на повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання начальнику Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 За результатами розгляду скарги 24.04.2017 року останнім було винесено постанову про перевірку ВП №53610556, якою відмовлено в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, вважаючи постанову начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1, а також повідомлення державного виконавця Годун Г.М. про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання незаконними та протиправними ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» звернулося до суду з даною скаргою.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 цього Кодексу.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені ст. 4 Закону «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч. 2 ст.8 Закону України "Про виконавче провадження" стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені ст.18 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Між тим, як вбачається із тексту оскаржуваної постанови, державний виконавець відділу ДВС відмовляючи у відкритті виконавчого провадження посилалася на те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» , а саме відсутній реєстраційний номер боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 названого Закону у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 цього ж Закону державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Тобто у разі відсутності в судовому наказі індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків), державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про реєстраційний номер облікової картки боржника.

При цьому судом було встановлено, що стягувач не мав можливості отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, також такі відомості не були надані суду.

Разом з тим постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, предметом якої була скарга публічного акціонерного товариства на дії державного виконавця, висловлена правова позиція про те, що в разі відсутності у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номера боржника (фізичної особи) державний виконавець в силу п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону має право при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного слід скасувати постанову начальника Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 №53610556 від 24.04.2017 року та зобов'язати Заводський відділ Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрити провадження по виконанню судового наказу №2-н-1284/11 від 28.07.2011 року.

Керуючись ст. ст. 385-388 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на постанову начальника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про перевірку виконавчого провадження - задовольнити.

Скасувати постанову начальника Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 №53610556 від 24.04.2017 року.

Зобов'язати Заводський відділ Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області прийняти до виконання судовий наказ №2-н-1284/11 від 28.07.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованості в розмірі 2569,94 гривень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ О.Г. РАЗУМОВСЬКА