Провадження № 2/127/1186/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення про оформлення права власності на квартиру та витребування майна у добросовісного набувача, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення про оформлення права власності на квартиру та витребування майна у добросовісного набувача. Позов мотивовано тим, що відповідно до ордеру № 1691/30 від 08.02.1972 р. виданого Виконкомом Вінницької міськоїради на ім'я ОСОБА_1, йому, члену ЖБК N 30, надана кооперативнаквартира № 103, що розташована по проспекту Космонавтів 55 (зараз 61), яка складається з 2-хкімнат, загальною площею 27.6 кв. м.. В ордер на вселення була вписана дружина ОСОБА_2. З 1978 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перестали жити разом однією сім'єю, вести спільне господарство. ОСОБА_2 переїхала на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1. З цього часу ОСОБА_1 проживав у ІНФОРМАЦІЯ_2 - сам. Внески до ЖБК продовжував щомісяця сплачуватиОСОБА_1 Будь-яких вимог щодо поділу сплаченого пайового внеску ОСОБА_2 доОСОБА_1 не пред'являла. Доказом того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перестали жити разом однією сім'єю,вести спільне господарство та припили фактичні шлюбні відносини, - слугує її особиста позовназаява про розірвання шлюбу від 06.12.1988 р., в якій вона зазначає, що фактично шлюбні відносиниз ОСОБА_1 не існують на протязі 10 років. Тобто з 1978 року. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 грудня 1988 рокушлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Бондарь) ОСОБА_4 та ОСОБА_1, зареєстрований 22.05.1966 р. в Демидівській сільській раді, актовий запис № 22 - розірвано. Відповідно довідки МКП ЖЕК № 7 від 06.08.2008 року за № 341, - ОСОБА_1 повністю вніс паєнакопичення в сумі 4 472 грн.. Остаточний розрахунок проведено в 1985 році.Попередній пайовий внесок проведений в 1970 р. Квартира № 103, яка належить ОСОБА_1складається з 2-х кімнат. Кімната - 17.2 кв.м.; кімната - 10.4 кв.м. Коридор 6.4 кв.м., кухня 5.3 кв. м.Ванна 2.2. кв.м.,туалет 1.1. кв.м., кладовка 1.0 кв.м. - ОСОБА_1 є власником квартири по вул.Космонавтів, 61. Відповідно довідки МКП ЖЕК № 7 від 29.07.2008 року за № 486 - ОСОБА_1 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3, яка складається з 2-хкімнат загальною площею - 43.49 кв. м., житловою 27.69 кв. м. на 5-му поверсі 5-ти поверховогобудинку, який знаходиться на балансі МКП ЖЕК № 7. Особовий рахунок відкритий на ім'яОСОБА_1 у цьому житловому приміщенні зареєстровано 2-х чоловік з 1972 року - ОСОБА_2 і ОСОБА_1. Аналогічна довідка видавалась МКП ЖЕК №7 ОСОБА_1 за №365 від 07.05.2009р. За таких обставин у звязку з повною сплатою пайового внеску у 1985 році за кооперативну квартиру АДРЕСА_1 одноособово ОСОБА_1 з 1 липня 1990 року на підставі статті 15 Закону України "Про власність» виникло право власності на зазначену квартиру. В 2012 році ОСОБА_2 подала Виконкому Вінницької міської ради недостовірну інформацію, що вона є одноособовим власником кооперативної квартири № 103 по і Космонавтів у м. Вінниці. Рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012 року №161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам»,- про оформлення права власності на кооперативну квартиру в цілому на ім'я ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру по проспекту Космонавтів N° 61, житловою площею 27.1 м., загальною площею 53.6 кв. м. та п. 2, підпункт 2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 606 « Про зміни в рішення виконкому міської ради від 26.01.2012 р. № 1 яким внесено зміни в п.2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012 року № 161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам»,- та викладено його в новій редакції: ухвалено видати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на двокімнатну кооперативну квартиру по проспекту Космонавтів №61 житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 43.6 кв. м. і зобов'язано КП ВМБТІ видати свідоцтво на право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_2 15.06.2012 року ОСОБА_2 подарувала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5 за договором дарування Відповідно до договору дарування від 15.06.2012 року, -дарувальником квартири є ОСОБА_2 яка є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 березня 2012 року виконкомом Вінницької міської ради згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 15 березня 2012 року за № 606 , взамін свідоцтва про право власності від 26 січня 2012 року за № 161, право власності на квартиру зареєстровано 03.04.2012 року КП ВМБТІ в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що зроблено запис у книзі № 908 за №9, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно-36365147, про що видано витяг про державну реєстрацію прав № 33707738 від 04 квітня 2009 року. ОСОБА_2 спірна квартира в користування не надавалась, вона в ній не проживала, оскільки не була членом ЖБК, а тому відповідно до ст. 145 ЖК УРСР та п. п. 5, 35 Типового статуту ЖБК, п. п. 3,45 Примірного статуту ЖБК вона не могла набути права власності на пайовий внесок і спірну кооперативну квартиру, а отже і звертатись до виконкому Вінницької міської ради на отримання одноособово свідоцтва на право власності кооперативну квартиру. За таких обставин ухвалення п. 2 та підпункту 2.4 рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012 року № 161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним таюридичним особам»,- про оформлення права власності на кооперативну квартиру в цілому на ім'я ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру по проспекту Космонавтів № 61,житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 53.6 кв. м. та п. 2, підпункт 2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 606 « Про зміни в рішення виконкому міської ради від 26.01.2012 р. № 161, яким внесено зміни в п.2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012 року № 161 «Про оформлення права власності на нерухоме майнофізичним та юридичним особам»,- та викладено його в новій редакції : видати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на двокімнатну кооперативну квартиру попроспекту Космонавтів № 61, житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 43.6 кв. м. зобов'язання КП ВМБТІ та видати свідоцтво на право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_2 не відповідає вимогам частини 1 ст. 15 Закону України "Про власність", суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси ОСОБА_1 і порушує його право власності на зазначену квартиру, а тому є незаконним в цій частині. Крім того, вважає, що договір дарування не відповідає закону та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_2 набула право власності на кооперативну квартируАДРЕСА_3 на підставі незаконного рішення виконкому, вона не може вважатися її власником, а тому укладений між нею і ОСОБА_3 договір дарування цієї квартири не відповідає вимогам ст. 317 Цивільного кодексу України, згідно з якою право розпорядження своїм майном належить власникові. Просить визнати незаконним та скасувати п. 2 та підпункту 2.4 рішення виконкому ВМР від 26.01.2012р. №161 «Про оформлення власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам» - в частині оформлення права власності на кооперативну квартиру ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру, що по проспекту Космонавтів, 61, житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 53.6 кв. м. та п. 2, підпункт 2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 606 « Про зміни в рішення виконкому міської ради від 26.01.2012 р. № 161, в частині внесення зміни в п. 2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012 року № 161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам»,- який викладено в новій редакції про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на двокімнатну кооперативну квартиру по проспекту Космонавтів № 61,житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 43.6 кв. м. Визнати незаконним та скасувати договір дарування від 15.06.2012 року двокімнатноїквартири АДРЕСА_4, житловою площею 27.1 кв. м.,загальною площею 43.6 кв. м., укладений між ОСОБА_2 (дарувальник)та ОСОБА_3, який виготовлений та посвідчений приватнимнотаріусом ОСОБА_6 Витребувати у ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_5, житловою площею 27.1кв.м., загальною площею 43,6 кв.м.

06.03.2017року представник позивача надав суду заяву про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог, згідно якої просив визнати незаконним та скасувати п. 2 та підпункту 2.4 рішення виконкому ВМР від 26.01.2012р. №161 «Про оформлення власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам» - в частині оформлення права власності на кооперативну квартиру ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру, що по проспекту Космонавтів, 61, житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 53.6 кв. м. та п. 2, підпункт 2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 15.03.2012 року № 606 « Про зміни в рішення виконкому міської ради від 26.01.2012 р. № 161, в частині внесення зміни в п. 2.4. рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012 року № 161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам»,- який викладено в новій редакції про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на двокімнатну кооперативну квартиру по проспекту Космонавтів № 61,житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 43.6 кв. м. Визнати незаконним та скасувати договір дарування від 15.06.2012 року двокімнатноїквартири АДРЕСА_4, житловою площею 27.1 кв. м.,загальною площею 43.6 кв. м., укладений між ОСОБА_2 (дарувальник)та ОСОБА_3, який виготовлений та посвідчений приватнимнотаріусом ОСОБА_6 Витребувати у ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_5, житловою площею 27.1кв.м., загальною площею 43,6 кв.м. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/ 2 частку двокімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_5, житловою площею 27.1 кв. м., загальною площею 43,6кв.м.

Ухвалою суду від 29.03.2017року позовну заяву в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/ 2 частку двокімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_5 залишено без розгляду (а.с.149).

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити.

Відповідачі та їх представники позов не визнали заперечували щодо його задоволення.

Представник відповідача ВК ВМР в судовому засіданні позов не визнав заперечував щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно рішення Української Радянської Соціалістичної Республіки 17.12.1988року Ленінським районним народним судом розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно листа МКП «ЖЕК №7» №33 від 10.01.2017року ОСОБА_2 є членом кооперативу та згідно відомостей про сплату пайових внесків по кооперативному будинку №61 по проспекту Космонавтів ОСОБА_2 внесла пайові внески (а.с.86, 87-91).

На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих №74 від 04.02.1972року «Про заселення житлово будівельного кооперативу №30» вирішено видати ордер на заселення ОСОБА_2, медсестрі ІІ міськлікарні, склад сімї 2 особи, квартиру №103 з двох кімнат, площею 27,6 кв.м., проживає в гуртожитку з-ду ЖБК (а.с.103 (зворот) -105).

Згідно листа МКП «ЖЕК №7» №33 від 10.01.2017року ордер на квартиру №103 житлового будинку4 №61 по проспекту Космонавтів та рішення виконкому ВМР про перетворення ЖБК №30 в МКП «ЖЕК №7» не можуть надати, оскільки дані документи і МКП «ЖЕК №7» не зберігаються(а.с.86).

Згідно відповіді державного архіву Вінницької області №07-513/8 від 30.12.2016року в документах виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих за 1070р. є рішення №80 від 30.01.1970р. «Про утворення житлово будівельного кооперативу №30». У списку членів кооперативу (119 членів кооперативу) ОСОБА_2, ОСОБА_1 не значиться (а.с.103).

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 була членом кооперативу та на неї було видано ордер на квартиру №103 житлового будинку №61 по проспекту Космонавтів та внесено паєвий внесок, що підтверджується матеріалами справи.

Надану позивачем довідку про те, що ОСОБА_7 є членом кооперативу та вніс пай в сумі 4472грн. за 2-х кімнатну кооперативну квартиру №103, яка знаходиться в м. Вінниці по вул. Космонавтів в будинку №61, суд вважає не належним доказом, оскільки дана довідка оформлена не належним чином та не містить кутового штампа із зазначенням номеру та дати вихідного документа.

Крім того, наданий позивачем до матеріалів позовної заяви ордер від 08.02.1972року, суд вважає не належним доказом, так, як згідно постанови ОСОБА_8 Міністрів УРСР і Української ОСОБА_8 Професійних Спілок №755 від 05.10.1966року «Про порядок розподілу жилої площі в Українській РСР» (чинна станом на день видачі ордера) особа, яка одержала ордер, при заселенні здає його в житлово-експлуатаційну контору або, відповідно, в іншу житлово-експлуатаційну організацію.

Однак, як вбачається з заяви МКП «ЖЕК №7» ордер на квартиру №103 житлового будинку №61 по проспекту Космонавтів в МКП «ЖЕК №7» не зберігається (а.с.86). Крім того, в судовому засіданні позивачем та його представником не було надано оригіналу ордера та вище вказаної довідки.

Відповідно до довідки МКП «ЖЕК №7» №651 від 12.12.2016року виданої ОСОБА_3, колишня кооперативна квартира №103 житлового будинку №61 по проспекту Космонавтів належала члену укрупненого житлового будівельного кооперативу по експлуатації №1 ОСОБА_2 Згідно відомостей розрахунків по паям, що знаходяться в МКП «ЖЕК №7» ОСОБА_2 в повному обсязі внесла паєвий внесок в сумі 4472карб Перший паєвий внесок сплачений в 1970 році в сумі 1989 карб. Кінцевий розрахунок проводився в 1985 році (а.с.97).

Згідно позовної заявою про розірвання шлюбу датованою 06.12.1988р. вбачається, що ОСОБА_2 22.05.1966р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 та через сварки, взаємної неприязні шлюбні відносини фактично не існують протягом 10 років, тобто з даної позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично припинені в 1978році, а пайовий внесок ОСОБА_2 повністю внесений в 1985р.

Відтак, суд приходить до висновку, що пайовий внесок сплачувався ОСОБА_2 за власні кошти, а не за рахунок спільних коштів подружжя, тому спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю.

Пунктом 6 постанови пленуму Верховного суду УРСР №6 від 15.06.1973року «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сімю України» ( в редакції чинній станом на 1985р.) судам розяснено, що відповідно до ст. 22 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є лише майно, нажите ними під час шлюбу, зокрема, речі домашнього вжитку, будівлі, грошові суми, а також вклади, внесені в кредитні установи, паєнагромадження в житлово будівельному, дачно будівельному і гаражно будівельному кооперативі, цільові внески в садівницькі товариства, а у разі повного внесення пайового внеску квартира, дача, гараж, інша відповідна будівля або приміщення, страхова або викупна сума і страхові внески, що їх одержав або вправі одержати страхувальник за договором особистого страхування, які оплачувались за рахунок спільних коштів подружжя, та викупна сума, що належала б йому у разі дострокового розрівняння договору змішаного страхування життя на час припинення шлюбних відносин, і належні подружжю грошові суми та майно за іншими зобовязальними правовідносинами (квартира, викуплена (придбана) у будинку державного чи громадського житлового фонду).

Згідно ст. 146 ЖК України поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово - будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до 43 Примірного статуту Житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_8 міністрів УРСР № 186 від 30.04.1985 року поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду.

На час повної сплати ОСОБА_2 паєнакопичення в 1985 році відповідні норми діючого житлового законодавства були розяснені в постанові Пленуму Верховного Суду УРСР № 4 від 08.07.1977 року із змінами, внесеними постановою Пленуму № 3 від 30.03.1984 року "Про деякі питання, що виникають у практиці судів по застосуванню законодавства про житлово-будівельні кооперативи" та відповідають подальшій практиці їх усталеного застосування.

Так, в п. 5-1 постанови пленуму Верховного суду УРСР № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» передбачено, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Згідно п.6 цієї ж постанови при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність", п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи таке:пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

З наданих в судовому засіданні доказів, суд не вбачає, що квартира АДРЕСА_6 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки ОСОБА_2 надано докази про внесення паю, нею як членом ЖБК, не у період спільного проживання з позивачем та не за спільні їх кошти, тому суд вважає що вказана квартира не є спільним майном подружжя.

Крім того, позивачем не заявлялись вимоги про визнання спірної квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя та її поділу, а суд може розглядати справу у межах заявлених позовних вимог.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №161 від 26.01.2012року «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам» виконком міської ради вирішив оформити право приватної власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7, житловою площею 27,1 кв.м., загальною площею 53,6 кв.м. (а.с.22-23).

15.03.2012року рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №606 «Про зміни в рішення виконкому міської ради від 26.01.2012р. №161 виконком міської ради вирішив внести зміни в п. 2.4 рішення виконкому міської ради від 26.01.2012р. №161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам» та викласти його в новій редакції: 2.4 ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_7, житловою площею 27,1 кв.м., загальною площею 43,6кв.м. (а.с.23 (зворот)).

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності або іншого титульного права. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаю увагу на те, що правовою позицією Верховного Суду України, постановленій в справі № 6-1749цс 15, визначено, що з урахуванням норм частини першої статті3 ЦПК України, частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 в 1985 року внесла повну суму пайового внеску за спірну квартиру і набула законні підстави для оформлення права власності на неї, в звязку з чим правомірно звернулась в 2012 році до Вінницької міської ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності на неї.

Особливості оформлення права власності на нерухоме майно на той час були врегульовані Законну країни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», далі - Закон № 1952-ІУ та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, далі - Тимчасове положення, що затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року в редакції чинній станом на 26.01.2012 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-ІУ свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Відповідно до п. 8.1 Тимчасового положення оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно, зокрема, органами місцевого самоврядування, з поміж іншого, членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради отримавши докази того, що ОСОБА_2 як член житлово-будівельного кооперативу повністю внесла свій пайовий внесок за спірну квартиру на законних підставах видав рішення № 161 від 26.01.2012 року, до якого внесено зміни рішенням № 606 від 15.03.2012 року.

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності від 26.01.2012 року, яке в подальшому замінене на свідоцтво про право власності від 15.03.2012 року, що ніким не оскаржені і залишаються чинним.

Крім того, Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009).

Статтею 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У пункті 5 Рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Суд встановив, що рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012р. №161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам» в частині оформлення права власності на кооперативну квартиру ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 та рішення виконкому Вінницької міської ради від 15.03.2012р. №606 «Про зміни в рішенні виконкому міської ради від 26.01.2012р. №161 в частині внесення зміни в п 2.4 рішення виконкому Вінницької міської ради від 26.01.2012р. №161 «Про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам», є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення вичерпало свою дію шляхом виконання. Отже, його скасування не породжує наслідків для позивача.

Враховуючи зазначене суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав в частині визнання незаконними та скасування рішень не забезпечує їх реального захисту, у зв'язку з чим позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконкому ВМР від 26.01.2012р. №161 та рішення виконкому ВМР від 15.03.2012р. №606 слід залишити без задоволення.

Крім того, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування договору дарування від 15.06.2012р. задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності від 26.01.2012р. ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_6 (а.с.77).

15.06.2012р. ОСОБА_2 подарувала квартиру АДРЕСА_9 Н.Б. (а.с.21).

Позивач в позовній заяві посилається на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, однак суд вважає дані посилання безпідставними оскільки вони стосуються підстав для визнання правочину недійсним, а не визнання договору незаконним та його скасування про що просить позивач.

В п. 5 постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З викладеного вбачається, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, тоді як суд в силу ст. 11 ЦК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Крім того, позовна вимога про витребування у ОСОБА_3 спірної квартири задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

В позовній заяві позивач посилається на ст. 1212 ЦК України, однак суд вважає, що дана норма не може бути підставою для витребування спірної квартири на користь позивача, оскільки норми даної статті регулюють випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00грн., оскільки ухвалою суду від 30.11.2016року було відстрочено сплату судового збору в розмірі 1102,40грн. до ухвалення судового рішення та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.03.2017року.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 21, 203, 215, 393, 1212 ЦК України, ст. 22 КпШС, ст. 146 ЖК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування рішення про оформлення права власності на квартиру та витребування майна у добросовісного набувача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: