Справа номер 237/2412/17
Провадження номер 2-о/237/294/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.17 року м. Курахове

Мар'їнського району Донецької області

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

судді Сметаняка О.Я.,

при секретарі Куропятник Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Марїнський районний відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, про встановлення факту народження дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Марїнського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту народження дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06 червня 2017 року у Кіровському районі міста Донецька її донька, ОСОБА_2, від шлюбу з ОСОБА_3 народила дівчинку.

Оскільки медичне свідоцтво про народження дитини видано установою, яка знаходиться на території, яка не контролюється Україною, заявник змушена звернутися до суду та в судовому порядку встановити факт народження дитини. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Просить суд встановити факт того, що донька заявника, ОСОБА_2, народила дівчинку.

09.06.2017 року заявник звернулася до Мар'їнського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про державну реєстрацію народження, проте отримала відмову у проведенні державної реєстрації, оскільки заявником на підтвердження факту народження дитини пред'явлено медичні документи, форма яких не відповідає формі, встановленій законодавством України.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявилася, заявлені вимоги просила задовольнити в повному обсязі, про що власноруч написала заяву.

Також заявник надала заяву, в якій просила судовий процес провести без фіксації технічними засобами. Відтак суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до паспорта громадянина України ВТ 079216, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Донецьк є громадянкою України.

Відповідно до паспорта громадянина України ВЕ 871891, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець села степне Марїнського району Донецької області, є громадянином України.

Згідно свідоцтва про шлюб Серії І-НО № 335722 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 02.11.2013 року зареєстрували шлюб у Донецькому міському відділі ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1111.

Із медичного свідоцтва про народження № 924 від 06.06.2017 року, ОСОБА_2 06.06.2017 року народила дівчинку, вагою 3550 граммів, вагітність за рахунком друга, пологи другі, дитина за рахунком перша.

Зі свідоцтва про народження від 04.08.1995 року та свідоцтва про шлюб від 02.11.2013 року, копії паспорту заявника, вбачається, що заявник ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, яка народила дівчинку 06.06.2017 року.

ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 20.02.2017 року № НОМЕР_1.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до абз. 1 та абз. 2 ч. 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоровя незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року № 9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше.

Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону № 2398-VI за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного КодексуУкраїни батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ].

Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення факту народження дитини необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини.

Таким чином, з'ясувавши усі обставини справи суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню та вважає встановленим той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, народила дівчинку 06 червня 2017 року у Кіровському районі міста Донецька Донецької області, Україна.

Оскільки заявник з наявними в нього документами не може зареєструвати народження дитини, то її заяву необхідно задовольнити, встановивши факт народження дитини, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акту про народження дитини та надасть відповідні гарантії як дитині, так і її батькам.

Керуючись ст. ст.10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини задовольнити повністю.

Встановити факт народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянкою України дитини жіночої статі 06 червня 2017 року в Кіровському районі міста Донецька, Донецька область (Україна). В графі мати вказати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в графі батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О.Я. Сметаняк

Дата документу 21.06.2017