Справа №473/906/17 26.06.2017 26.06.2017 26.06.2017
Провадження №22-ц/784/1378/17
Справа № 473/906/17
Провадження № 22-ц/784/1378/17 Головуючий суду першої інстанції Висоцька Г.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

26 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Лівшенком Л.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року, ухвалене за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

27 березня 2017 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

29 березня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 9 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року в сумі 47 417 грн. 70 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5 068 грн. 64 коп., заборгованості по процентах в сумі 36 614 грн. 88 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 000 грн., штрафи в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 2 234 грн. 18 коп. (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_3 визнала позов частково, в частині повернення заборгованості по кредиту у розмірі 5 068 грн. 64 коп., в іншій частині проти позову заперечувала, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 44 683 грн. 52 коп., з яких: заборгованості за кредитом в сумі 5 068 грн. 64 коп., заборгованості по процентах в сумі 36 614 грн. 88 коп., заборгованість за пенею та комісією 3 000 грн. та 1 600 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 4 498 грн. 20 коп., заборгованість за пенею - 3 000 грн., за процентами - 3 800 грн. 69 коп.

Крім того, відповідач подала заяву про застосування позовної давності судом апеляційної інстанції.

-2-

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з такого.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник належним чином не виконувала умов кредитного договору, тому позивач має право на стягнення кредитної заборгованості з позичальника.

Водночас, відмовляючи Банку у стягненні штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що одночасне застосування пені і штрафу за одне й не саме порушення зобов'язань за договором є неприпустимим і в цій частині рішення суду не оскаржувалось.

Колегія суддів не з усіма висновками суду погоджується.

Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3, на підставі заяви останньої, умов і правил надання банківських послуг, тарифів банку, укладено договір, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку типу «Універсальна» у розмірі 500 грн. з пільговим періодом 30 днів та сплатою 3 % на місяць.

Згідно вказаного договору відповідач отримала кредитну платіжну картку «Універсальна». Ліміт цієї платіжної кредитної картки Банком змінювався з 500 грн. до 9 300 грн.. З 01 січня 2013 року процентна ставка змінена з 3 % на місяць до 2,5 %, що підтверджується розрахунком заборгованості та наказом Банку №906 СП - 2012-6993080 від 26 жовтня 2012 року. Відповідач зазначені факти не заперечувала.

Отже, з 01 січня 2013 року проценти за договором склали 30 % на рік.

-3-

З матеріалів справи також вбачається, що з 01 вересня 2014 року проценти за договором склали 34,80 % на рік, а з 01 квітня 2015 року 43,20% на рік. Останні погашення боргу за договором здійснено 13 серпня 2014 року в сумі 300 грн.

З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку відповідача вбачається, що вона неодноразово користувалася кредитними коштами, які знаходилися на кредитному рахунку, який обслуговувався кредитною платіжною карткою.

Отже, Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання нею коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості по тілу кредиту на суму, зазначену у розрахунку. Тому письмові пояснення представника відповідача викладені та надані суду апеляційної інстанції про те, що кредитний договір є неукладеним, не заслуговують на увагу.

З наданого позивачем розрахунку випливає, що у зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5 068 грн. 64 коп., заборгованості по процентах в сумі 36 614 грн. 88 коп. та пені 3 000 грн. (а.с.4-7).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Банку в частині стягнення тіла кредиту є правильним.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого розрахунку заборгованості по процентам заслуговують на увагу, оскільки базуються на доказах, наданих позивачем для розгляду спору.

Відповідно до п. 3 наказу № СП - 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року, яким встановлено введення нових тарифів по картах, передбачено, що нові тарифи із підвищеною ставкою стосується лише витрат, вчинених після введення їх в дію після 01 вересня 2014 року.. Проте, як встановлено починаючи з середини серпня 2014 року відповідач операцій за кредитом не здійснювала. Тому Банк не довів обґрунтованість свого розрахунку, який здійснювався ним за цей період за підвищеними відсотковими ставками.

Суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність дій позивача при проведенні розрахунку заборгованості умовам договору та вимогам ст. 1056-1 ЦК України при нарахуванні процентів, не в повній мірі дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування та інші докази, що містяться в справі.

Так, з тарифів та правил користування платіжної картки вбачається, що базова процентна ставка (3 % в місяць) нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік (а.с.14). 3 01 вересня 2013 року базова процентна ставка Банком знижена до 2,5 % в місяць. Як встановлено останній платіж позичальник здійснила 13 серпня 2014 року. На цю дату заборгованість за тілом кредиту складала 5 068 грн. 64 коп., за процентами - 634 грн. 70 коп. Тому станом на 28 лютого 2017 року сума процентів становитиме 4 563 грн.52 коп. ((5 068 грн. 64 коп. (тіло кредиту) х 30 %)/360 = 4 грн. 22 коп. процентів за один день; 931 день (з 13 серпня 2014 по 28 лютого 2017 2016 року) х 4 грн. 22 коп. = 3 928 грн. 82 коп.; 634 грн. 70 коп. + 3 928 грн. 82 коп.).

Пеня 1% в місяці від суми заборгованості становитиме 1 571 грн. 39 коп. (50 грн. 69 коп. х 31 місяць ). Всього заборгованість по пені складає 11 203 грн. 55 коп.

Заява ОСОБА_3, подана суду апеляційної інстанції про застосування позовної давності, є необґрунтованою та не підлягає розгляду, оскільки відповідач приймала участь у справі у суді першої інстанції, давала пояснення, проте до винесення судом рішення заяви про застосування позовної давності не зробила.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

-4-

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Крім того, посилання на п.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не заслуговують на увагу, оскільки у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту (правова позиція Верхового Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6 -126цс13, яка, відповідно до положень ст. 360 - 7 ЦПК України, є обов'язковою для судів).

За таких обставин, колегія суддів виходить з того, що дійсний розмір відсотків та пені, які підлягають стягненню з позичальника має визначатися за вищезазначеним розрахунком.

Рішення суду в частині вирішення вимог про стягнення штрафів не оскаржувалось, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядалось.

На підставі викладеного, п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду слід змінити та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 378 грн. 08 коп., що відповідає 23,63 % задоволених позовних вимог (1 600 грн. х 23,63%) (а.с.1) та з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 344 грн. 11 коп. (1 760 грн. х 76,37%) - сплачених за подачу апеляційної скарги (а.с.63). Шляхом взаємозаліку з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 966 грн. 03 коп. (1 344 грн. 11 коп. - 378 грн. 08 коп.).

У зв'язку з тим, на підставі п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині судових витрат слід змінити.

Керуючись ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року змінити в частинах стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 березня 2007 року станом на 28 лютого 2017 року в сумі 11 203 (одинадцять тисяч двісті три) грн.. 55 коп., в тому числі заборгованість: за кредитом 5 068 грн.. 64 коп., за відсотками 4 563 грн. 52 коп., пені - 1 571 (одна тисяча п'ятсот сімдесят одна) грн. 39 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 966 (дев'ятсот шістдесят шість) грн. 03 коп. судового збору в обох судових інстанціях.

-5-

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко