22-ц/775/426/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Категорія 19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліна Т.І., Мироненко І.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвали Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року та від 21 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА», треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування витрат на покращення об'єкту оренди та витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ТОВ «Глобал Груп СА» звернувся до до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна. 14 квітня 2017 року по справі відкрито провадження.

19 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування витрат на проведення ремонту нежитлового приміщення, розташованого в м.Києві по вул.Червоноармійській, буд. 21, суму 900 000 грн.

19 квітня 2017 року судом обєднано первісний та зустрічний позов в одне провадження.

З метою забезпечення зустрічного позову ОСОБА_3 звернувся із заявою, в якій просив заборонити ОСОБА_2 як власнику нежитлового приміщення, розташованого в м.Києві по вул.Червоноармійській, буд. 21, вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна або передачі його третім особам, а саме приміщення №1-14 (група приміщень №4), розташованого по вул.Червоноармійській, 21 в м.Київ, а також ремонту чи демонтажу внутрішніх інших частин приміщення та його технічного обладнання.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна або передачі його третім особам, а саме: приміщення №1-14 (група приміщення №4), що розташовані за адресою: 01601, м.Київ, вул.Червоноармійська, буд. 21, а також ремонту чи демонтажу внутрішніх інших частин приміщення та його технічного обладнання.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про ухвалення додаткової ухвали і внесено уточнення до ухвали Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року: заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна або передачі його третім особам, а саме: приміщення №1-14 (група приміщення №4), що розташовані за адресою: 01601, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.21, а також ремонту чи демонтажу внутрішніх інших частин приміщення та його технічного обладнання.

Не погоджуючись із ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвали від 19 та 21 квітня 2017 року та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 відмовити. В скарзі зазначав, що встановлені ухвалою суду від 19.04.2017 року обмеження його права розпорядження нерухомим майном, прямо порушують його права як власника, і як субєкта господарювання. Крім того, судом не мотивовано необхідність застосування саме таких заходів забезпечення позову у звязку із предметом позовних вимог. Також вважає, що заходи про забезпечення позову можуть бути застосовані виключно до сторін, між якими існує спір, в той час, як він є третьою особою без самостійних вимог. Вказував, що судом було постановлено 21 квітня 2017 року ухвалу, яка не передбачена ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Сторони та треті особи до суду не явилися. Учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином рекомендованою поштою, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень в матеріалах справи, та телефонограмами, зареєстрованими в журналі апеляційного суду за №№ 1256,1257,1258, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. Від представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 факсограмою надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку із його відрядженням до 30.06.2017 року, на підтвердження якого він письмових документів суду не надав, що позбавляє суд вирішити питання про поважність причин неявки представника. Згідно з положеннями ст.303-1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. Клопотань про подовження розгляду справи представник не заявляв. У звязку із закінченням строку для розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, відповідно до положень ст.ст.303-1, 305 ч.2 ЦПК України апеляційний суд розглянув скаргу без участі представника ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2 ОСОБА_7, ОСОБА_8, Чекменьова Д,М., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно вимог ст.312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: 1) відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без зміни, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; 2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; 3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Зі справи вбачається, що ТОВ «Глобал Груп СА» звернувся до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна. 14 квітня 2017 року по справі відкрито провадження. Позов обгрунтований тим, що в 2014 році між ОСОБА_4 та ТОВ «Глобал Груп СА» укладений договір оренди нежилого приміщення №1-14 (група приміщень №4) по вул..Червоноармійській, 21, в м.Києві. 01.06.2015 року ТОВ «Глобал Груп СА» уклало з ОСОБА_3 договір суборенди вказаного майна. Представник в позові посилався на те, що відповідач не вносив орендну плату з жовтня 2016 року, тому станом на 01.03.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 200 000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

19 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Груп СА», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування витрат на проведення ремонту нежитлового приміщення, розташованого в м.Києві по вул.Червоноармійській, буд. 21. Посилався на те, що він у спірному приміщенні за власний рахунок здійснив ремонт вказаного приміщення. Умовами договору суборенди у разі розірвання договору з боку орендодавця до закінчення дії договору, орендодавець повинен оплатити орендарю витрати на ремонт та переобладнання. ОСОБА_3 вказує, що витратив на ремонт 900 000 грн., і таку суму він просить стягнути з відповідача на його користь.

19 квітня 2017 року судом обєднано первісний та зустрічний позов в одне провадження.

З метою забезпечення зустрічного позову ОСОБА_3 звернувся із заявою, в якій просив заборонити ОСОБА_2 як власнику нежитлового приміщення, що було предметом договору оренди, вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна або передачі його третім особам, а також ремонту чи демонтажу внутрішніх інших частин приміщення та його технічного обладнання.

Судом встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_2 є власником спірного приміщення №1-14 (група приміщень №4), розташованого по вул.Велика Васильківська, 21, в м.Київ на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2016 року.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення витрат на проведення ремонту нежилого приміщення, а також привести до втрати доказів по справі з приводу здійснення заявником ремонтних робіт, невиконання можливого проведення технічних та економічних експертиз щодо встановлення вартості проведених ремонтних робіт.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснено п.4 Постанови №9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкту користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Представник ОСОБА_2 апеляційному суду пояснив, що ОСОБА_2 використовує спірне приміщення передає його в оренду, розпорядившись на свій розсуд, а спір між сторонами його не стосується.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції вищенаведених норм закону та обставин справи не врахував, помилково постановив ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, якою порушив права третьої особи. При цьому суд ніяк не мотивував, чим саме дії, які він заборонив проводити третій особі, можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, з урахуванням характеру позовних вимог, які випливають з грошових зобовязань сторін і не стосуються прав володіння або розпорядження спірним приміщенням.

Неможливо також погодитися з висновком суду першої інстанції щодо того, що невжиття зазначених заявником заходів забезпечення позову може привести до втрати доказів по справі з приводу здійснення заявником ремонтних робіт, невиконання можливого проведення технічних та економічних експертиз щодо встановлення вартості ремонту.

Норми статті 133 ЦПК України передбачають право осіб, які беруть участь у справі і вважає, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

Між тим, зі справи вбачається, що жодних заяв про забезпечення доказів позивач за зустрічним позовом не надавав. Суд вирішив питання про застосування заборони відчуженні й проведення ремонту чи демонтажу, переобладнання спірного приміщення, з урахуванням можливого проведення технічної експертизи, про яку сторонами заявлено не було.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду Донецької області 22 червня 2017 року ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 квітня 2017 року про відкриття провадження по справі за позовом ТОВ «Глобал Груп СА» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна скасована, матеріали справи повернуті до суду першої інстанції на новий розгляд питання про прийняття позову у відповідності до вимог закону.

Тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин, порушують право третьої особи ОСОБА_2 як власника нерухомого майна і як субєкта господарювання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна або передачі його третім особам, а саме: приміщення №1-14 (група приміщення №4), що розташовані за адресою: 01601, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.21, а також ремонту чи демонтажу внутрішніх інших частин приміщення та його технічного обладнання, постановлена з порушенням норм процесуального права, у звязку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню, з ухваленням нової ухвали про відмову в заяві про забезпечення позову. У звязку із скасуванням ухвали про забезпечення позову від 19 квітня 2017 року, відповідно, також підлягає скасуванню й ухвала від 21 квітня 2017 року про внесення уточнень щодо адреси нерухомого майна в ухвалу суду про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 квітня 2017 року та 21 квітня 2017 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна або передачі його третім особам, а саме: приміщення №1-14 (група приміщення №4), що розташовані за адресою: 01601, м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.21, а також ремонту чи демонтажу внутрішніх інших частин вказаного приміщення та його технічного обладнання відмовити.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1

ОСОБА_9

ОСОБА_10