Справа № 202/3525/17
Провадження № 2/0202/1843/2017
26 травня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Мороза В.П.
при секретареві: Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності,-
У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку набувальної давності.
Позивач у судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що станом на 2006 рік, вказана квартира належала ОСОБА_4 та ОСОБА_5, по ? частині кожній. Саме з їх дозволу, позивач заселився у спірну квартиру.
В подальшому, після смерті ОСОБА_5, спадкоємцем належної їй ? частини квартири АДРЕСА_1, стала її донька, ОСОБА_3, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченим державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрованим в реєстрі за № 3-1496.
05.07.2007 року, померла ОСОБА_4 Спадкоємцем належної їй ? частини квартири № 6, будинку № 7 по вул. Південна у місті Дніпропетровськ, стала її мати, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченим державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за № 2-611.
За час проживання позивача у квартирі АДРЕСА_2, він підтримує її у належному стані, проводить ремонтні роботи, господарює в ній, сплачує комунальні послуги, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше, ніж десять років.
Фінансові витрати позивача на покращення зазначеної квартири є значними, ним проведено у даній квартирі капітальний ремонт та реконструкцію.
Весь час, на протязі якого позивач проживає у даній квартирі, ним сплачувалась орендна плата, яку він спочатку сплачував ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а в подальшому іншим власникам.
Нарікань та зауважень щодо користування даною квартирою з боку власників та сусідів до позивача не надходило.
Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_3 має загальну площу 58,0 кв.м. та житлову площу 24,7 кв.м.
Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
В силу ч.ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р.:
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частинатретястатті 344 ЦК).Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення.
Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.
Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.
Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.
Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 41, 47Конституції України, ст.ст. 15, 16, 328, 344, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз