АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у справі за заявою Головного управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві в особі Дніпровського районного відділу про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 755/21917/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6980/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2014 р., ухваленим у цивільній справі № 755/21917/14ц, заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Управління Державної міграційної служби у Житомирській області, про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України (а.с.27-30).

21 листопада 2016 року представник Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві звернувся до суду із заявою про перегляд, у зв'язку з нововиявленими обставинами, вказаного рішення.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що в апеляційному порядку вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 26.09.2014 р. Після ухвалення рішення заявнику стали відомі істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі на час розгляду справи.

Так, 21.10.2016р. ГУ ДМС України в м. Києві отримало від Департаменту захисту національної державності СБУ інформацію щодо фальсифікації судових доказів з метою отримання підстав для легалізації в Україні громадянам Вірменії, в тому числі громадянкою Вірменії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до запиту Управління контррозвідувальних заходів по боротьбі з тероризмом Департаменту захисту національної державності СБУ від 24.05.2016 №5/2/1- 8662 від Відокремленого підрозділу готель «Оберіг» ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» отримано відповідь від 25.05.2016 №107, що заявник ОСОБА_1 в період з 1989 по 2004 рік не була зареєстрована за вказаною адресою.

Крім того, з отриманої інформації вбачається, що в загальноосвітній школі №141 м. Києва ОСОБА_1 навчалась тільки з вересня 1995 року.

Таким чином, на його думку, матеріали перевірок СБУ спростовують факт постійного проживання ОСОБА_1 в Україні станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.2014 р. у цивільній справі № 755/21917/14ц за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Управління Державної міграційної служби у Житомирській області, про встановлення факту постійного проживання на території України, скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1, через свого представника, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просила рішення скасувати та закрити провадження, у зв'язку із нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт послалася на те, що суд першої інстанції помилково скасував рішення 2014 року на підставі наданих заявником доказів, оскільки вони не можуть бути визнані нововиявленими.

Апелянт посилається на те, що заінтересована особа могла звертатися до суду із відповідними клопотаннями про витребування доказів, з апеляційною скаргою, у разі не погодження з рішенням суду, а на разі вказані обставин не є нововиявленими.

Крім того, апелянт вважає, що заявлені обставини не спростовують факт її проживання в Україні сатном на 24 серпня 1991 року.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник Головного управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Переглядаючи рішення, у зв'язку із нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що лист СБУ та надані інші докази, на які послався заявник є нововиявленим обставинами, які існувала на час розгляду справи і не були відомі заінтересованій особі на момент розгляду справи і такі обставини є істотними для розгляду справи.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції суті, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як роз'яснено судам у п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 30.03.2012р. «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, для перегляду судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них на час розгляду справи, а і те, що такі обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Звернувшись до суду першої інстанції із відповідною заявою, заявник послався на лист СБУ, відповідно до якого останніми було встановлено, що ОСОБА_1 в період з 1989 по 2004 рік не була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

Проте, колегія суддів вважає, що лист Служби безпеки України не може бути визнаний нововиявленою обставиною, оскільки вказані в ньому обставини могли бути встановлені під час розгляду справи за ініціативи заінтересованих осіб.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, заінтересована особа - Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області знала про розгляд справи, що підтверджується наданими запереченнями від 15.09.2014р. (а.с.32-33), проте нею не заявлялися жодні клопотання про витребування та встановлення відповідної інформації. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року також не оскаржувалося ними в апеляційному порядку.

Відповідно до положень ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, у заінтересованих осіб була можливість встановлення так доказування певних обставин перед судом, під час первинного розгляду зазначеного питання, проте цього зроблено не було.

Також варто зазначити, що процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів, не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Більш того, дана обставина не може бути визнана судом нововиявленою обставиною, оскільки нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи.

Проте, інформація, яка міститься в листі СБУ вказує на певні факти, а саме не проживання особи за певною адресою, та навчання нею у школі починаючи з 1995 року, проте достовірно не спростовують того факту, що вона могла проживати та навчатися в інших місцях.

Таким чином, суд першої інстанції не взяв до уваги усіх необхідних умов нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, та помилково переглянув рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року.

Враховуючи викладене, не переглядаючи заявлене питання по суті, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року та залишити заяву Головного управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві про перегляд рішення, у зв'язку із нововиявленими обставинами, без задоволення.

Апеляційна ж скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки апелянт просив закрити провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року скасувати.

Заяву Головного управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві в особі Дніпровського районного відділу про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про встановлення факту постійного проживання на території України, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді