РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Чалої Т.П.

позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який в в подальшому вточнила і який мотивує тим, що 31.05.2014р. в смт. Михайлівка на подвірї будинку №31 по вул..Степова, її сестра ОСОБА_2, діючи з прямими умислом, нанесла їй тілесні ушкодження струс головного мозку, забиття та пошкодження лівої сторони обличчя, у звязку з чим вона змушена була звернутись до лікарні, де проходила стаціонарне та амбулаторне лікування. На це лікування вона понесла витрати в сумі 13 399,16 грн., які зобовязана відшкодувати відповідачка. Також своїми протиправними діями відповідачка спричинила їй моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона зазнала фізичного болю, їй було заподіяно тілесні ушкодження, через які вона вимушена була лікуватись, було порушено звичний для неї спосіб життя, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для відновлення свого здоровя та захисту своїх порушених прав. Моральну шкоду оцінює в 6000,00грн.

Просить стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду в сумі 13 399,16 грн. та моральну шкоду в сумі 6000,00грн., усього 19 399,16грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.11.2016р. вказані судові рішення скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду позивачка заявлений позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та додатково суду пояснила, що 31.05.2014р. на подвірї їх батьківського будинку у неї виник конфлікт із її сестрою ОСОБА_2, в ході якого остання нанесла їй удар шматком цеглини в область голови, спричинивши струс головного мозку, забиття ока, синці на обличчі. Вона викликала швидку допомогу та звернулась в міліцію. За фактом її побиття вносились відомості до ЄРДР, проводилось досудове розслідування, яке закінчилось закриттям кримінального провадження. Але потім за вказівкою прокурора постанова слідчого про закриття провадження скасована і досудове розслідування триває до теперішнього часу. Тілесних ушкоджень ОСОБА_2 вона під час цих подій не наносила. Після побиття вона два чи три тижні перебувала на стаціонарному лікуванні, потім лікувалась амбулаторно. На це лікування вона понесла витрати. Також внаслідок травми у неї знизився зір і вона вимушена була звернутись за лікуванням до офтальмолога та невролога, проходила медичне обстеження. В липні 2015р. їй було проведено операцію з заміни хлусталика ока в клініці «Візус», на що вона також витратила свої кошти. Загальний розмір витрат, які вона здійснила у звязку з своїм лікуванням, становить 13 399,16грн. Це витрати на придбання ліків та лікарських засобів 781,82грн., за консультацію в ТОВ «Візус» -170,00грн., придбання ліків 311,55грн., на проїзд до м.Токмак та проведення судово-медичної експертизи 221,11грн., вартість операції по заміні хрусталіка 9950,00грн., вартість МРТ -395,00грн., вартість обстеження -180,00грн., вартість призначених інєкцій -1389,68грн. В результаті побиття вона також перенесла фізичні та душевні страждання, зазнала фізичного болю, приниження, хвилювання, вимушена була лікуватися, у звязку з чим змінився звичний спосіб її життя та вона вимушена була докладати додаткових зусиль для його організації. Моральну шкоду оцінює в 6000,00грн. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, просять в позові відмовити. Відповідачка пояснила, що 31.05.2014р. між нею та її сестрою ОСОБА_1 дійсно виник конфлікт з приводу орендної плати за користування паєм. ОСОБА_1 поводилась агресивно, перша вдарила її «сапою» в область руки, після чого вона, захищаючись, підняла з землі невеликий шматок цеглини та вдарила ним ОСОБА_4 в область голови, в результаті чого подряпала їй ніс, жодних кровотеч у неї не було, де вона взяла стільки крові як на фото, не знає. Крім того, ОСОБА_1 задовго до цих подій мала проблеми із зором, і лікування, яке вона проходила в 2015р., ніяк не повязано із заподіяними їй тілесними ушкодженнями 31.05.2014р.

Представник відповідачки додатково пояснив, що на даний час не існує жодного рішення суду чи компетентного органу про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності у звязку з конфліктом 31.05.2014р., тобто відсутні будь-які юридичні підстави для визнання відповідачки винною та покладання на неї відповідальності за матеріальну та моральну шкоду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 31 травня 2014 року приблизно о 05 годині 30 хвилин ранку на подвірї будинку за адресою: Запорізька обл., смт.Михайлівна, вул.Степова,31, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків стався конфлікт.

На підставі ст. 61 ЦПК України у звязку з визнанням її сторонами ця обставина не підлягає доказуванню під час вирішення даної справи.

В ході вказаного конфлікту ОСОБА_2 нанесла ОСОБА_1 один удар шматком цеглини в область голови, спричинивши рану та садно на обличчі, струч головного мозку, які згідно висновку експерта №92 від 08.07.2014р. кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя, утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, не суперечать обставинам, на які вказала протерпіла (арк..42-43 т.2).

Факт нанесення такого удару ОСОБА_2 в судовому засіданні також не заперечувала, у звязку з чим ця обставина відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відомості за фактом побиття ОСОБА_1 за її заявою були внесені до ЄРДР 31.05.2014р. за № 00000284 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і розпочато досудове розслідування (арк.32 т.2).

Постановою слідчого СВ Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.09.2014р. вказане кримінальне провадження було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк..66-67 т.2)

Постановою першого заступника прокурора Запорізької області від 15.12.2015р. постанова слідчого від 30.09.2014р. скасована, матеріали повернуті для організації подальшого розслідування (арк..69 т.2).

Постановою слідчого СВ Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.04.2016р вказане кримінальне провадження було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк..74-75 т.2)

Постановою першого заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури від 14.02.2017р. постанова слідчого від 06.04.2016р. скасована, матеріали повернуті для організації подальшого досудового розслідування (арк..77 т.2).

На даний час досудове розслідування по вказаному факту триває.

Також судом встановлено, що за заявою ОСОБА_2 за фактом її побиття ОСОБА_1 31.05.2014р. біля 06.00год. на подвірї будинку №31 по вул.. Степова смт.Михайлівка 31.05.2014р. до ЄРДР за № 00000285 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і розпочато досудове розслідування (арк.196 т.1).

Згідно з висновком експерта №85 від 03.06.2014р. під час огляду ОСОБА_2П у неї виявлена рана на правій верхній кінцівці, яка утворилась від дії тупого твердого предмету з обмежуючою травмуючою поверхнею, не суперечить обставинам, на які вказала потерпіла (31.05.2014р. близько 06.00год. під час зясування стосунків із сестрою ОСОБА_1 остання вдарила сапою в область правої руки). Вказане пошкодження кваліфікується як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоровя (арк..70 т.2). Постановою слідчого СВ Михайлівського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.09.2014р. кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (арк..202-203 т.1)

На даний час вказана постанова не скасована і є чинною.

Також судом встановлено, що з 31.05.2014р. по 06.06.2014р. ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Міжрайонному ортопедо-травмологічному центрі КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ушиби, садна мяких тканин обличчя, травма в побуті 31.05.2014р. (арк..50-51, 60-64 т.2).

З 09.06.2014р. по 13.06.2014р. ОСОБА_1 лікувалась амбулаторно (арк..50 т.2).

Згідно з лікарськими рекомендаціями під час стаціонарного лікування ОСОБА_1 призначено таке лікування: дексалгін, діакарб, аспаркам, гліцин, лізин з фізрозчином, солкосерил, гліатон, нейровітан, біфрен (арк..51,62 т.2).

Згідно з наданими квитанціями та чеками ОСОБА_1 придбала вказані медичні препарати 31.05.2014р. на загальну суму 107,04грн., 02.06.2014р. на 66,75грн., 479,68грн., 30,88грн. (арк..7-8 т.1).

25.06.2014р. ОСОБА_1 пройшла медичне обстеження в клініці сучасної офтальмології ТОВ «Візус» у звязку зі скаргами на погіршення зору , більше на ліве око, встановлено діагноз початкова катаракта, пресбіопія, гіпертонічна ангіопатія сітчатки, часткова атрофія ЗН. Рекомендовано додаткове обстеження, електростимуляція, окуляри Панкова, октан-катахром, окювайт комплит. За проведення обстеження ОСОБА_1 сплатила 170,00грн. (арк..10-11 т.1).

Згідно з фіскальним чеком ОСОБА_1 придбала препарат окювайт комплит вартістю 311,55грн. (арк..11звор.)

Згідно копії з амбулаторної карти ОСОБА_1 остання зверталась до лікаря офтальмолога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» 02.07.2015р. за скаргами на зниження зору (арк.. 53 звор.)

09.07.2015р. ОСОБА_1 пройшла медичне обстеження в клініці сучасної офтальмології ТОВ «Візус» у звязку зі скаргами на погіршення зору, встановлено діагноз незріла катаракта ОС, початкова катаракта ОД, синдром «сухого ока», змішана ангіопатія сітчатки ОИ. Рекомендовано ФЕК, ІОЛ на ОS, потім ОД, камерна анестезія, ускладнений варіант, додаткове обстеження. За проведення обстеження ОСОБА_1 сплатила 180,00грн. (арк..54-55 т.1).

Згідно рахунку-фактури № СФ-0000057 від 09.07.2015р. ОСОБА_1 оплатила ФЕК катаракти (без вартості хрусталика) та повну діагностику хворого в загальній сумі 3750,00грн. (арк..55 т.1).

Згідно рахунку №21 від 09.07.2015р. ОСОБА_1 придбала інтраокулярну лінзу вартістю 6200,00грн. (арк..56 т.1).

Згідно копії з амбулаторної карти 10.07.2015р. ОСОБА_1 зверталась на прийом до лікаря невролога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» зі скаргами на періодичні головні болі, рекомендовано МРТ, 23.07.2015Р. рекомендоване лікування: гліатон 1000мл. №15 (арк..59,65звор.,84 т.1)

Згідно протоколу дослідження МРТ від 14.07.2015р. у ОСОБА_1 діагностовано МР-ознаки енцефалопатії (арк..64 т.1).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №518 від 14.07.2015р. ОСОБА_1 оплатила послуги з діагностики з використанням МРТ в сумі 395,00грн. (арк..59 т.1)

Згідно з інформацією КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» від 10.04.2017р., ОСОБА_1 на обліку у лікаря офтальмолога вказаної лікарні не перебувала та не перебуває, зверталась до лікаря офтальмолога лікарні 13.04.2014р. зі скаргами на зниження зору, діагноз гіперметропія слабого ступеня, початкова катаракта обох очей, рекомендоване обстеження; 25.06.2014р. зверталась до центру «Візус», діагноз початкова катаракта, гіпертонічна ангіопатія сітчатки обох очей, рекомендоване оперативне лікування катаракти; 24.03.2015р. зверталась до лікаря офтальмолога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня», діагноз міопічний астигматизм правового ока, початкова катаракта обох очей, анізокорія, гіпертонічна ангіопатія сітчаток обох очей, рекомендовано оперативне лікування катаракти лівого ока; 18.10.2016р. була на медичному огляді, діагноз початкова катаракта, ангіопатія сітчаток, міопія слабого ступеня обох очей (арк..1 т.2).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_1 це сестра дружини, з якою у дружини 31.05.2014р. мав місце конфлікт в с.Михайлівка з приводу грошових коштів за пай. Про цей конфлікт він знає зі слів дружини, котра, коли приїхала додому, була з забинтованою рукою і розповіла, що ОСОБА_1 вдарила її сапою по руці, а вона, захищаючись, вдарила її камінцем по носу.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що вона мешкає в с.Михайлівка, по вул..Степова,37, по сусідству з родиною сторін, батьки їх померли, сторони є сестрами, очевидцем жодних конфліктів між ними вона не була. 31.05.2014р. біля 06.00год до неї прийшла ОСОБА_1, обличчя якої було в крові, вона попросила викликати швидку з її телефону. Потім вона дала надії можливість витерти кров і та пішла додому. Ніна сказала, що її вдарила сестра ОСОБА_7. Що насправді між ними відбулось, вона не бачила і не знає. ОСОБА_2 в той день не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона мешкає в с.Михайлівка, по вул..Степова,29, по сусідству з родиною сторін. Не памятає дату, але це було 3-4 роки тому, рано вранці їй подзвонила сусідка ОСОБА_6 і попросила прийти до неї. Вона прийшла і бачила, як на зустріч їй вийшла ОСОБА_1, обличчя (лоб, око, ніс) у неї було в крові. Ніна сказала, що її вдарила сестра ОСОБА_2. Потім вона бачила як ОСОБА_1 забрала швидка. Через деякий час до неї додому прийшла ОСОБА_2 і у неї на руці була кров, вона допомогла обробити рану, викликала швидку, коли приїхали обробили рану та забрали її до лікарні.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона мешкає в с.Михайлівка, по вул..Степова,41, по сусідству з родиною сторін, ОСОБА_1 знає тривалий час, вони були подругами. Не памятає точну дату, десь 4 роки тому, рано вранці їй подзвонила сусідка ОСОБА_6 і попросила прийти до неї. Вона пішла, і бачила, як з подвіря ОСОБА_6 вийшла ОСОБА_1 з окривавленим обличчям. Вона не зрозуміла звідки у неї кров чи з лоба, чи з носа, чи з ока, крові було багато. ОСОБА_1 сказала, що її вдарила сестра ОСОБА_2. Вони викликали ОСОБА_1 швидку. Вона особисто не бачила, коли приїхала швидка, пішла. В той день ОСОБА_2 вона не бачила.

Суд вважає, що між сторонами виникли деліктні зобовязання, повязані з відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, які регламентуються нормами Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток /дохід/, втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, придбання ліків, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Згідно з розясненнями Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, слід врахувати, що у деліктних (не договірних) правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у заподіянні шкоди, а позивач повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Крім того, відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст.212 ЦПК.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що саме в результаті протиправних винних дій відповідачки ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження і їй спричинена матеріальна шкода, яка полягає у здійсненні витрат на лікування у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями.

При цьому, суд виходить з того, що відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні не оспорювала того факту, що між нею та її сестрою ОСОБА_1 31.05.2014р. приблизно о 06.00год на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків мав місце конфлікт, в ході якого вона дійсно нанесла ОСОБА_1 один удар фрагментом цеглини в область обличчя, в результаті чого могли виникнути певні тілесні ушкодження.

Вказані обставини відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доведенню іншими засобами доказування.

Разом з тим, жодних доказів тому, що під час цих подій ОСОБА_2 перебувала в стані необхідної оборони і її дії були правомірними, відповідачка та її представник, на яких в даному випадку покладається обовязок доведення відсутності вини відповідачки в заподіянні шкоди позивачці, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України суду не надали і судом під час судового провадження не встановлено.

Доводи відповідачки та її представника про те, що відповідачка ОСОБА_2 перебувала в стані необхідної оборони, оскільки 31.05.2014р. між нею та ОСОБА_1 мав місце обоюдний конфлікт, під час якого ОСОБА_1 також нанесла ОСОБА_2 один удар сапою в область правої руки, що спричинило їй легкі тілесні ушкодження, і ОСОБА_2 також зверталась з цього приводу до лікарні та правоохоронних органів, суд не бере до уваги через таке.

Так, дійсно матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернулась із заявою про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за те, що 31.05.2014р. вона приблизно о 06.00год. під час обоюдного конфлікту спричинила їй легкі тілесні ушкодження рану на правій верхній кінцівці, і за цією заявою були внесені відомості до ЄРДР, проводилось досудове розслідування, під час якого факт отримання вказаного тілесного ушкодження було підтверджено висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_2 №85 від 03.06.2014р.

Разом з тим, кримінальне провадження за заявою ОСОБА_2 було закрито постановою слідчого від 30.09.2014р. Підставою закриття стала відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова слідчого про закриття провадження заявницею ОСОБА_2 не оскаржувалась і на даний час є чинною.

Крім того, суд враховує, що позивачка ОСОБА_1 наявність конфлікту в зазначений день та час між нею та ОСОБА_2 не заперечує, лише заперечує факт нанесення нею удару сапою по руці ОСОБА_2 і спричинення відповідно виявленого у неї в подальшому тілесного ушкодження.

При цьому, розглядаючи справу в межах заявлених вимог і заперечень сторін, беручи до уваги, що безпосередньо ОСОБА_2 не звертається до суду з позовом про відшкодування спричиненої їй в результаті протиправних дій ОСОБА_1 шкоди, суд вважає доцільним вказати на те, що наявність у ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, отриманих 31.05.2014р. під час конфлікту з ОСОБА_1 не впливає на висновок суду про те, що саме в результаті її протиправних дій ОСОБА_1 отримала легкі тілесні ушкодження.

В даному випадку суд виходить з того, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні достовірні, обєктивні відомості про те, що саме ОСОБА_1 була ініціатором конфлікту і саме її протиправні дії, вперш за все, були направлені на порушення прав іншої сторони ОСОБА_2, яка вимушена була захищатись шляхом спричинення шкоди тому, хто посягає, тобто перебувала в стані необхідної оборони. Жодними належними та допустимими доказами ці обставини не підтверджуються.

Пояснення свідка ОСОБА_5 суд не бере до уваги, оскільки він є чоловіком відповідачки і може давати субєктивні пояснення на її користь. Крім того, він не був очевидцем конфлікту між сторонами, знає про нього лише зі слів дружини.

Також суд не бере до уваги доводи відповідачки та її представника про те, що вина ОСОБА_2 не встановлена обвинувальним вироком суду, досудове розслідування по кримінальному провадженню за заявою ОСОБА_1 на даний час ще триває.

Суд виходить з того, що відсутність такого вироку не виключає цивільно-правової відповідальності особи за наслідки своїх протиправних, винних, кримінально-караних діянь. За відсутності такого вироку суд, згідно з розясненнями Пленуму ВСУ, дає оцінку усім наявним доказам відповідно до положень ст.212 ЦПК і лише за наявності обвинувального вироку суду чи постанови про накладання адміністративного стягнення не може обговорювати вину відповідача.

В даному випадку суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала факту вчинення нею діяння, яке могло спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_1, і суд вважає, що в момент вчинення таких діянь, наносячи удар фрагментом цеглини в область обличчя іншої особи, ОСОБА_2 не могла не усвідомлювати їх протиправний характер, бажала настання відповідних негативних наслідків, тобто діяла умисно.

Отже, з урахуванням усіх обставин справи і наявних докзів, підстав для звільнення ОСОБА_2 від обовязку відшкодувати спричинену з її вини позивачці ОСОБА_4 матеріальну та моральну шкоду суд не знаходить.

Також суд вважає доведеним факт заподіяння позивачці ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка в даному випадку полягає у витратах на лікування, які здійснила позивачка у звязку з відновленням свого здоровя.

Суд приходить до такого висновку через те, що ОСОБА_1 після подій 31.05.2014р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоровя з 31.05.2014р. по 06.06.2014р., потім до 13.06.2014р. продовжувала лікуватися амбулаторно саме з приводу отриманих травм під час подій 31.05.2014р.

Так, згідно з медичними документами, які буди досліджені судом, 31.05.2014р. у ОСОБА_1 були виявлені поверхневі садна, набряки та гематоми в ділянці спинки носа, лоба, встановлений діагноз - струс головного мозку, ушиби, садна мяких тканин обличчя, і вона в подальшому, з 31.05.2014р. по 13.06.2014р., отримувала лікування саме у звязку з цими тілесними пошкодженнями.

Виникнення у ОСОБА_1 вказаних тілесних ушкоджень саме в результаті подій 31.05.2014р. та від дій ОСОБА_2 підтверджується також висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_1 №92 від 08.07.2014р., згідно з яким у позивачки ОСОБА_1 були виявленні легкі тілесні ушкодження рана на лобі на межі росту волосся, на спинці носа зліва рубець, садна на обличчі, струс головного мозку. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею і не суперечать терміну та обставинам, на які вказала потерпіла (31.05.2014р. ОСОБА_2 нанесла удар каменем в область голови).

Ці ж обставини фактично підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які бачили ОСОБА_1 безпосередньо після вказаних подій з пошкодженим обличчям.

Будь-яких доказів, які б спростували отримання зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_1 під час інших подій, сторонами суду не надано і судом не встановлено.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні фактично не заперечувала, що після нанесення нею удару камінцем, у ОСОБА_1 утворилась рана на носі, пішла кров. Тобто в даному випадку її пояснення узгоджуються з відомостями, що містяться в медичних документах та висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_1

Разом з тим, суд вважає недоведеним доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_2 31.05.2014р. вона отримала травму ока, це в подальшому потягло зниження зору та необхідність лікування і оперативного втручання, здійснення витрат на це, які вона також просить стягнути з відповідачки.

В даному випадку суд виходить з того, що з наданої ОСОБА_1 медичної документації вбачається, що вона проходила обстеження 25.06.2014р. в клініці офтальмологіїї ТОВ «ВІЗУС», їй було встановлено діагноз початкова катаракта, гіпертонічна ангіопатія сітчатки ока. В подальшому, 02.07.2015 вона звернулась до лікаря офтальмолога КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» зі скаргами на зниження року і їй було рекомендовано обстеження. 09.07.2015р. вона знов пройшла медичне обстеження в клініці офтальмологіїї ТОВ «ВІЗУС», встановлено діагноз незріла катаракта, змішана ангіопатія сітчатки ока, рекомендована операція по заміні хрусталіка, яка і була проведена в даній клініці.

Однак жодних відомостей про те, що зниження зору у ОСОБА_1 і його лікування було викликано саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 31.05.2014р., в матеріалах справи немає. Зокрема, в медичній документації ТОВ «ВІЗУС», в амбулаторній карті відсутні посилання на те, що лікування зору у ОСОБА_1 повязано із отриманою нею травмою ока чи будь-якими іншими тілесними ушкодженнями.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зниження зору знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з протиправними діями ОСОБА_2 31.05.2014р., позивачка, на яку в даному випадку покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України суду не надала.

Доводи позивачки про те, що зниження зору у неї було виявлено під час лікування в стаціонарі 02.06.2014р., у звязку з чим вона була оглянута лікарем офтальмологом, та підтверджено експертом під час судово-медичної експертизи, суд не бере до уваги, оскільки при надходженні до лікарні 31.05.2014р. у позивачки лікарями не було констатовано травми ока та скарг на погіршення зору тощо.

02.06.2014р., під час стаціонарного лікування позивачка дійсно оглядалась лікарем офтальмологом через скарги на дискомфорт в лівому оці, встановлений діагноз лівобічний прозопарез, анізокорія зліва більше, ніж справа, ангіопатія сітківки лівого ока, гострий коньюктивіт лівого ока. Аналогічний діагноз був їй встановлений і під час подальшого обстеження ОСОБА_1 в клініці ТОВ «ВІЗУС».

Зазначене також було відображено експертом у висновку судово-медичної експертизи №92 від 08.07.2014р. Але жодних висновків про те, що у ОСОБА_1 за результатами подій 31.05.2014р. виявлені такі тілесні пошкодження як травма ока, погіршення зору, судово-медичним експертом не зроблено.

І, як вже зазначалось, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення зору у ОСОБА_1 і подальше відповідне лікування виникло саме через протиправні дії ОСОБА_2 31.05.2014р., суду не надано.

При цьому слід врахувати, що згідно інформації КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» ОСОБА_1 зверталась до лікаря офтальмолога даного медичного закладу зі скаргами на погіршення зору і їй також був встановлений діагноз гіперметропія, початкова катаракта ще 13.04.2014р., тобто до подій 31.05.2014р. за участю з ОСОБА_2

Також не знайшов свого належного підтвердження причинно-наслідковий звязок між протиправними діями ОСОБА_2 31.05.2014р. та необхідністю медичного обстеження ОСОБА_1 за допомогою МРТ в липні 2015р., за що вона сплатила 395,00грн., які також просить стягнути на свою користь.

Таким чином, суд вважає, що витрати, які ОСОБА_1 здійснила на медичне обстеження, придбання лікарських препаратів, операцію у звязку з погіршенням зору (арк.10, 11звор., 55,56 т.1), на медичне обстеження за допомогою МРТ (арк..59,64 т.1), подальшим придбанням призначеного препарату «Гліятон» (арк..84 т.1) не підлягають стягненню на її користь з відповідачки ОСОБА_2 через відсутність достовірних, беззаперечних відомостей про знаходження таких витрат у прямому причинному звязку з протиправними винними діями ОСОБА_2 31.05.2014р.

Суд вважає, що стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають витрати на лікування, здійснені позивачкою у звязку з такими тілесними ушкодженнями як струс головного мозку, ушиби, садна мяких тканин обличчя, які отримані нею в результаті протиправних винних дій ОСОБА_2 31.05.2014р. і які зафіксовані медичною документацією ОСОБА_1

Вирішуючи питання про розмір відшкодування витрат на лікування, суд бере до уваги як належні та допустимі докази копію медичної картки стаціонарного хворого №2125/304 на ОСОБА_1, в якій зазначені діагноз, рекомендації лікарів, призначене лікування, а також рецепти на призначені лікарські препарати та фіскальні чеки на оплату призначених лікарських препаратів.

Так, суд бере до уваги фіскальні чеки ТОВ ФП Аптека 216 від 31.05.2014р. на суму 107,04грн., від 02.06.2014р. на суму 479,68грн., чек Аптека 124 від 02.06.2014р. на суму 66,75грн., чек-043035 від 02.06.2014р. на суму 30,88грн. (арк..7 т.1).

Суд вважає, що вказані документи повністю підтверджують факт здійснення позивачкою витрат на своє лікування відповідно до призначення лікарів на загальну суму 684,35грн., яка і підлягає стягненню в даному випадку з відповідачки.

Підстав для стягнення витрат в сумі 49,32грн. за чеком АТБ-Маркет на придбання продуктів харчування (арк..7 т.1) суд не знаходить, оскільки він не підтверджує здійснення позивачкою витрат на своє лікування в зазначений судом період або витрат на посилене харчування у звязку з таким лікуванням, стягнення яких також передбачено ст.1195 ЦК України.

Також суд не знаходить законних підстав для стягнення на користь позивачки витрат, здійснених нею на проведення судово-медичної експертизи в сумі 221,11грн. та проїзд до м.Токмак та назад для участі в такій експертизі в сумі 32,34грн. (арк..9 т.1), оскільки жодних належних доказів правомірності здійснення таких витрат позивачка суду не надала.

Так, суд виходить з того, що судово-медична експертиза ОСОБА_1 була призначена в межах кримінального провадження №00000284 постановою слідчого і доручена Токмацькому відділенню СМЕ Запорізького обласного бюро СМЕ. В межах кримінального провадження така експертиза проводиться за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертним установам з державного чи місцевого бюджету (ст.122 КПК України).

Жодних даних про те, що така експертиза проводилась саме на замовлення ОСОБА_1, на підставі укладеного між нею та експертною установою відповідного договору, що, в свою чергу, передбачав би здійснення нею оплати за таку експертизу, в матеріалах справи немає і судом не встановлено.

Питання ж про розподіл здійснених потерпілою ОСОБА_1 в межах кримінального провадження витрат на проїзд до експертної установи повинно вирішуватись в порядку ст.122,124 КПК України судом у разі ухвалення обвинувального вироку.

Оскільки досудове розслідування по кримінальному провадженню №00000284 за заявою ОСОБА_1 на даний час триває, підстав для стягнення на її користь витрат на проїзд до залученого слідчим експерта суд не знаходить.

Суд також вважає встановленим та доведеним, що протиправними винними діями ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням свого здоровя, оскільки отримала тілесні ушкодження, у звязку з чим погіршився стан її здоровя, вона два тижні знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, тимчасово втратила свою працездатність. Ці обставини викликали у позивачки і відповідний психоемоційний дискомфорт, вона хвилювалася і нервувала. Суд вважає, що в даному випадку порушився звичний спосіб життя позивачки та вона вимушена була докладати додаткових зусиль для його організації.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, суд відповідно до ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення умисне спричинення тілесних ушкоджень, глибину та тривалість фізичних і душевних страждань потерпілої, погіршення її здібностей та позбавлення можливості їх реалізації, а саме те, що позивачка отримала легкі тілесні ушкодження, два тижні знаходилась на лікуванні, не працювала у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Також суд враховує, що тілесні ушкодження були спричинені під час обоюдного конфлікту, який виник між сторонами на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що ОСОБА_2 також отримала під час цього конфлікту легкі тілесні ушкодження і їх спричинення позивачкою ОСОБА_1 не виключається. Крім того, суд враховує вік та майновий стан відповідачки ОСОБА_2, яка є людиною похилого віку (70 років), пенсіонеркою.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 300,00грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.

Визначену позивачкою суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000,00грн. суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст.23 ЦК України та конкретним обставинам даної справи.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, виходячи з того, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір за вимогами про стягнення матеріальної шкоди, які є майновими, судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 12,42грн, виходячи з такого розрахунку: заявлені позовні вимоги на суму 13 399,16грн., задоволено позовні вимоги на суму 684,35грн., що становить 5,1% від заявлених вимог (684,35грн х100% : 13399,16грн); при подачі даного позову в червні 2015р. необхідно було сплатити судовий збір в сумі 243,60грн.; 5,1% від цієї суми становить 12,42грн. (243,60грн. х 5,1% : 100%). За задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, які є немайновими, стягненню підлягає судовий збір в сумі 243,60грн., а усього 268,44грн. (243,60грн + 12,42грн).

Керуючись ст.15,16,22,23,1166,1167,1195 ЦК України, ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 05.08.1946р.н., на користь ОСОБА_1, 21.10.1959р.н., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 684,35грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 300,00грн., усього 984,35грн. (девятсот вісімдесят чотири гривні 35 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, 05.08.1946р.н., на користь держави судовий збір в сумі 268,44грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - в той же строк з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 20 червня 2017р.

Суддя Н.А.Мурашова

15.06.2017