Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В.,Григоренка М.П.,Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про припинення зобов'язання за кредитним договором,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору № ROHIAK17120551 від 26 вересня 2005 року відповідач отримав кредит на придбання автомобіля та оплату страхових платежів у розмірі 46911 грн. на строк до 23 вересня 2010 року. Оскільки відповідач свої зобов'язання перед банком належним чином не виконав, станом на 29 березня 2017 року у нього виникла заборгованість за відсотками в розмірі 37 675 грн. 29 коп. та комісії в розмірі 1742 грн. 72 коп.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 39418 грн. 01 коп. та судові витрати по справі.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про припинення зобов'язання за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує, тим, що ним сплачена сума, яка значно більша, ніж та що підлягала поверненню згідно кредитного договору, а отже вказане свідчить про повне виконання зобов'язань перед банком.

Рішенням Рівненською міського суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № ROHIAK17120551 в сумі 39418 грн. 01 коп., з яких 37675 грн. 29 коп. - заборгованість за відсотками; 1742 грн. 72 коп. - комісія.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 701 грн. 84 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду судового процесу в розмірі 120 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про припинення зобов'язання за кредитним договором відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необґрунтованість в звязку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом в порушення норм процесуального права не встановлено обставин продажу заставного автомобіля працівниками ПАТ КБ "ПриватБанк".

10.03.2009 року він передав заставний автомобіль до Рівненської філії ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою задоволення за його рахунок в повному обсязі вимог банку, тобто повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також в той же день, ним було видано на ім'я трьох співробітників банку довіреність із відповідними повноваженнями.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 1.01.2009 року по 31.12.2010 року вбачається, що в 3-му кварталі 2010 року ним від операції з рухомим майном отримано дохід в розмірі 500 грн., а джерелом такого доходу є ОСОБА_2 приватне підприємство "Ювмекс-Авто".

Таким чином, заставний автомобіль відчужений 28.07.2010 року співробітниками ПАТ КБ "ПриватБанк" Малому приватному підприємству "Ювмекс-Авто" за суму 500 грн., що значно відрізняється від суми в 17290 грн., яка обумовлена сторонами в договорі застави, як початкова ціна продажу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того за яку ж насправді ціну було продано заставний автомобіль, а надані банком копії меморіальних ордерів №А0909SPA2Y, №0901, №0822 від 9 вересня 2010 року з яких вбачається зарахування на його кредитний рахунок коштів в розмірі 31157 грн. не є допустимими та належними доказами факту реалізації заставного автомобіля саме за вказану суму.

Звертає увагу на те, що при необхідності повернути банку кредит в розмірі 34580 грн. він сплатив суму в розмірі не менше ніж 73444 грн. 39 коп., тобто суму, яка в більш ніж два рази перевищує тіло кредиту, а отже включає в себе, як тіло кредиту так і відсотки, комісію пеню та усі інші платежі, які передбачені умовами кредитного договору.

Вважає, що банком не доведено наявності у нього заборгованості за кредитним договором та, що одержана від реалізації предмету застави сума не покрила повністю його вимоги по кредиту, а навпаки вказані вище обставини свідчать про добросовісне повне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором, тобто про виконання зобов'язання проведеного належним чином, а відповідно і про припинення зобов'язання в силу ст.599 ЦК України.

Після передання ним 10.03.2009 року заставного автомобіля банку, останній в межах виконавчого провадження №20192089 по виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором подав до відділу ДВС Рівненського МУЮ заяву №280-10 від 11.05.2010 року, в якій просив повернути вказаний виконавчий документ без виконання, що свідчить про визнання ПАТ КБ "ПриватБанк" обставини передання предмету застави для його продажу, як належне та повне виконанням зобов'язань за кредитним договором.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 відмовити, а його позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту, а оскільки суми, яка була одержана заставодержателем від реалізації предмета застави не було достатньо для погашення заборгованості за кредитним договором, то відповідно до ч. 4 ст. 591 ЦК України банк має право отримати суму, якої не вистачає, та сплати відсотків за користування ним.

Однак, повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону

Судом встановлено, що 26 вересня 2005 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк") та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ROHIAK17120551, відповідно до умов якого останній отримав кредит на купівлю автомобіля в сумі 34580 грн. та на сплату страхових платежів в сумі 12331 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту, на строк до 23 вересня 2010 року

Сторони погодили, що погашення заборгованості щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячні платежі) у сумі 888,68 грн. для погашення заборгованості, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також іншим витратам банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3.

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4., 2.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,01 % на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

При порушенні позичальником кожного із зобов'язань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або сумі у валюті кредиту, еквівалентної 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) за кожний день прострочки (пункт 4.1. Договору).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2005 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір застави рухомого майна, згідно якого останній передав банку в заставу належний йому на праві власності автомобіль марки «ВАЗ - 21099», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Умови кредитного договору відповідач належним чином виконував до травня 2006року.

30 жовтня 2006року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу вчинений виконавчий напис, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору, яка утворилася станом на 24 жовтня 2006року та складається із поточного тіла кредиту в розмірі 31 866,08грн., простроченого тіла кредиту в розмірі 1 752,04грн., відсотків в розмірі 435,7грн., прострочених відсотків в розмірі 883,38грн., комісії в розмірі 62,24грн., простроченої комісії в розмірі 124,48грн., пені 59,98грн. Всього 35 183,9грн.(а.с.107 т.2).

6.11.2006року за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження.(а.с.48 т.1)

Ст.589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із представленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 22 договору застави рухомого майна звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателю в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем або на публічних торгах, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, в тому числі з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Згідно п.22 договору застави при зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку заставодержатель встановлює початкову ціну предмету застави в розмірі 50% від повної вартості згідно п.2.1 цього договору.

У відповідності до п.23 договору застави у випадку, коли суми, вирученої від продажу предмету застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна заставодавця (якщо він є позичальником за кредитним договором), у першу чергу перед іншими кредиторами. Реалізація цього майна здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

З метою погашення кредитної заборгованості, відповідач добровільно передав предмет застави - автомобіль позивачу для подальшої його реалізації, видавши 10.03.2009 року довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпоряджатися від його імені та в інтересах належним йому автомобілем марки «ВАЗ 21099», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в тому числі підписувати угоди про відчуження (продаж, міну, заставу, ренту, передачу в оренду, тощо) з метою погашення його зобов'язань перед ЗАТ КБ "Приватбанк" по кредитному договору № ROHIAK17120551 від 26.09.2005 року (т.1 а.с. 35).

ПАТ КБ "Приватбанк" не заперечується передання йому ОСОБА_1 10.03.2009 року заставного автомобіля.

У подальшому постановою державного виконавця ВДВС Рівненського МУЮ від 14.07.2010року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса закінчено на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з письмовою вимогою стягувача - заявою від 11.05.2010 року про повернення виконавчого документу без виконання.(а.с.49 т.1). Докази оскарження та/або скасування вказаної постанови в матеріалах відсутні.

Наслідки, які настають після закінчення виконавчого провадження, визначені ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження». Виходячи з положень п.7 ч.1 ст. 26, п. 9 ч. 1 ст. 37, ст. ст. 38, 40 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції чинній на час винесення постанови) закінчення виконавчого провадження без виконання за заявою стягувача позбавляє останнього права повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання у визначені законодавством строки, а виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 30 жовтня 2006року не може бути розпочато повторно.

Дії ОСОБА_1 були обумовлені неможливістю виконувати свої зобов'язання за кредитним договором та наміром у спосіб, передбачений договором кредиту та договором застави, виконати зобов'язання по поверненню кредитних коштів.

Автомобіль марки «ВАЗ 21099», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 28.07.2010 року знятий з обліку для реалізації по дорученню серії ВМВ №066393 від 10.03.2009 року (т.1 а.с. 116).

Із відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків вбачається, що відповідач у 3 кварталі 2010році отримав із МП «Ювмекс - Авто» 500грн. доходу.(а.с.59 т.1)

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

Відповідно до меморіальних ордерів №А0909SPA2Y, №0901, №08ZZ від 9.09.2010 року на кредитний рахунок ОСОБА_1 зараховано кошти, отримані від продажу заставного автомобіля в розмірі 31157 грн. (т.2 а.с. 45).

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що не можливо достовірно встановити фактичну ціну, за яку ПАТ КБ «Приватбанк» продав належний ОСОБА_1 автомобіль, оскільки ціна його продажу (500грн.) значно відрізняється від суми коштів, які фактично були зараховані на рахунок позичальника (31157грн.). Кошти у розмірі 500 грн. взагалі не були перераховані співробітниками банку на кредитний рахунок відповідача.

Із виписки по рахунку позичальника ОСОБА_1 вбачається, що боржником в рахунок погашення заборгованості по кредиту до відчуження автомобіля внесені кошти в період з 15.11.2006року по 6.06.2008року в загальній сумі 18 356,37грн. (а.с.11а-114 т.2).

Таким чином, в рахунок погашення заборгованості по кредиту ПАТ КБ "Приватбанк" отримано кошти в період з 15.11.2006року по 9.09.2010 року в загальній сумі 49 513,37грн.

Із останнього наданого позивачем розрахунку заборгованості, який він вважає правильним та відповідає позовним вимогам вбачається, що станом на 22.09.2008року за ОСОБА_1 числилась поточна заборгованість по тілу кредиту в розмірі 17 567,94грн., прострочена-8866,98грн., а станом на 25.09.2008року поточна заборгованість по тілу кредиту вже становила- 19 706,97грн., прострочена- 8866,98грн.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду кошти в розмірі 2 139,03грн. є страховим платежем, сплаченим банком відповідно до умов кредитного договору.

Тобто, вказані кошти не були предметом стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 30 жовтня 2006року.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги.

Так, згідно вимог від 3.04.2017року (а.с.95 т.2) просив стягнути заборгованість по тілу кредиту в сумі 2521,2грн., за відсотками - 37 675,29грн. та комісії 1742,72грн.

Відповідно до останніх позовних вимог від 11.07.2017року, просив стягнути 37 675,29грн. заборгованості за відсотками та 1742,72 комісії, оскільки заборгованість за тілом кредиту стягнута виконавчим написом нотаріуса(а.с.106 т.2).

Отже, відмовившись фактично від позовних вимог в частині стягнення заборгованості з тіла кредиту, непогашеним за виконавчим написом нотаріуса залишилось тіло кредиту в розмірі 382,17грн. (2521,2-2139,03).

Отримавши в період з 15.11.2006року по 6.06.2008року кошти у сумі 18356,37грн. та 9.09.2010 року кошти від реалізації заставного автомобіля, банк не надав позичальнику письмовий звіт про результати продажу заставного автомобіля та не повідомив його про те, що вартість реалізованого заставного майна недостатня для повного задоволення вимог заставодержателя. З даним позовом звернувся в жовтні 2011року.

Із виписки по рахунку позичальника ОСОБА_1 (113зв-114 т.2) вбачається, що в рахунок погашення його заборгованості по кредиту позивачем зараховані кошти за період з 21.01.2014року по 6.04.2017року в загальній сумі 8026,44грн.

В загальному відповідач сплатив в період з 24.10.2005року по 6.04.2017року кошти в сумі 73444,39грн., що стверджується випискою з рахунку позичальника.(а.с.111а-114 т.2)

За таких обставин не можна вважати доведеними позовні вимоги банку щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, тому колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку про стягнення заборгованості. Виконання зобов'язання по поверненню кредиту позичальником проведено належним чином, тому задоволенню підлягають позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення кредитного зобов'язання.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову та припинення зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325 ЦПК України, ст.ст.1054, 599, 613 ЦК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року скасувати.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про припинення зобов'язання за кредитним договором задовольнити.

Припинити зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором № ROHIAK17120551, укладеним 26 вересня 2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2

ОСОБА_6