Номер провадження 2/331/1115/2017
22.06.2017 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Світлицької В.М.
за участю секретаря Богач А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, при цьому аргументів відмови не наводить. Виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню його світогляду та добре позначиться на його розвитку. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд надати дозвіл на виїзд дитини за межі України в країни Європи в тому числі в Італію у період з «01.07.2017 р.» по «01.10.2017 р.» без дозволу (згоди) батька та дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представнику без згоди батька оформлювати різноманітні документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (в тому числі закордонний паспорт на неповнолітню дитину ОСОБА_3) за межі України в країни Європи в тому числі в Італію у період з «01.07.2017 р.» по «01.10.2017 р.»
В судове засідання позивач не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Неприбуття відповідача не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних в ній доказів достатньо для розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 02.03.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області від 02.03.2012 р.
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується витягом з журналу реєстрації актів про народження № 280 частина ІІ серія А, затверджена підписом Адміністративного виконавця відділу реєстрації актів цивільного стану Анна Абате, та печаткою Комуни м. Салерно, Демографічний відділ.
Як встановлено судом, позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини. Однак, позивач не має можливості отримати дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від надання такого дозволу.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Як вбачається зі ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № З 857-Х II, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
На теперішній час позивачка має намір поїхати разом із неповнолітнім сином до країн Європи, в тому числі в Італію з метою його оздоровлення, розширення світогляду, покращення духовного та інтелектуального розвитку, що не суперечить його інтересам, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька неповнолітнього сина, позивач це зробити не може.
Так, у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дитини за кордон, а відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини.
Ст. ст. 6, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.
Ст. 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.
Таким чином, суд вважає, що права дитини на відпочинок, охорону здоров'я та свободу пересування підлягають захисту.
Враховуючи, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон та оформлення всіх необхідних документів з цього приводу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -
Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України в країни Європи, в тому числі в Італію у період з 01.07.2017 року по 01.10.2017 року без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, або її офіційному представнику, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н (в тому числі закордонних паспортів на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н) за межі України в країни Європи, в тому числі в Італію у період з 01.07.2017 року по 01.10.2017 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.М. Світлицька