УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними кредитні договори від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладені між ним та акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» ( далі - АКБ «ТАС - Комерцбанк»); визнати частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ( далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») в частині відступлення права грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року; визнати частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 13 жовтня 2006 року та 5 листопада 2007 року були укладені кредитні договори, які, на його думку, не відповідають чинному законодавству України та грубо порушують його права, як споживача послуг. Зазначав, що банком порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1-2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168 (далі - Правила), оскільки перед укладенням кредитного договору йому не було надано, як споживачу, в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Вказував, що його не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. На його думку, використання банком доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною, що значно погіршує його становище, як споживача, порівняно з банком в разі настання певних подій. Крім того, положення кредитних договорів встановлюють додаткові платежі на користь банку, встановлення яких заборонено діючим законодавством. Зазначав, що в договорі відсутні умови повернення кредиту, а саме не зазначено номери рахунків, на які споживач має повернути кредит та сплачувати проценти.

В частині позовних вимог про визнання недійсними договорів факторингу між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», та між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» позивач зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надали доказів переходу прав кредитора у зобов'язання, тому на даний час відсутні правові підстави вважати їх кредитором, що змістом оскаржуваних договорів суперечить актам цивільного законодавства, що, на його думку, є підставою для визнання договорів недійсними відповідно до ст. 203 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитні договори від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладені між ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_6

Визнано частково недійсним договір факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 05 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6

Визнано частково недійсним договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 5 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсними кредитного договору від 13 жовтня 2006 року та кредитного договору від 05 листопада 2007 року, а також відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні його вимог про визнання частково недійсним договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року. Визнано частково недійсним договір факторингу без номера від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення грошової вимоги за кредитними договорами № 030/1006/88-187 КЛ від 13 жовтня 2006 року та № 030/11/11.07/88-409 КЛ від 05 листопада 2007 року, укладеними між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_6

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про визнання договору факторингу недійсним та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не переглядається у касаційному порядку в силу ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не оскаржується і в силу ст. 335 ЦПК України не переглядається в касаційному порядку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов в частині визнання договору факторингу недійсним, виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК ТОВ «ФК «Вектор Плюс» могло передати лише своє право грошової вимоги, але такого права на момент укладення договору з ТОВ «Кредитні ініціативи» товариство не набуло, оскільки відсутні докази про те, що АТ «Сведбанк» передав ТОВ «ФК «Вектор Плюс» документацію, визначену п. 2.1 договору факторингу від 28 листопада 2012 року; товариство здійснило оплату ціни продажу, яка визначена сторонами у 166 897 342 грн 56 коп. і, відповідно, набуло право вимоги до боржника.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що 13 жовтня 2006 року між ОСОБА_6 та АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір, згідно з яким банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3 600 000,00 грн, на строк з 13 жовтня 2006 року по 12 жовтня 2009 року та на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені зазначеним договором.

Додатковою угодою № 1 від 11 липня 2007 року кредитний договір від 13 жовтня 2006 року викладено у новій редакції, відповідно до якої банк має право надати позичальнику грошові кошти з 13 жовтня 2006 року по 10 липня 2007 року включно у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3 600 000 грн, а з 11 липня 2007 року по 12 жовтня 2016 року включно банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що не поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії.

09 лютого 2009 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та ОСОБА_6 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року, згідно з якою договір викладено в новій редакції, а саме: банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії: у гривні - 100 грн; у доларах США - 685 931,00 доларів США.

05 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та АКБ «ТАС -Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір, за умовами якого банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 1 100 000,00 доларів США, на строк з 05 листопада 2007 року по 04 листопада 2017 року та на умовах, передбачених у вказаному договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені зазначеним договором.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15.

Також, 28 листопада 2012 року, було укладено договір факторингу між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

Визнаючи частково недійсним договір факторингу без номера від 28 листопада 2012 року апеляційний суд не врахував наступне.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, а фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). При цьому нормами ЦК України не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб (боржників), по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу.

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Також, відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України відступлення права вимоги, яке має наслідком заміну кредитора у зобов'язанні, передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи убачається, що договори факторингу є укладеними у відповідності до вимог закону, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 09 березня 2016 року дійшла висновку, що не може бути підставою для визнання правочину недійсним встановлення факту невиконання сторонами своїх зобов'язань за договором в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 13 жовтня 2006 року та від 05 листопада 2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Однак апеляційним судом у порушення вимог ст. 213 ЦПК України не було враховано висновків суду касаційної інстанції, які були підставою для скасування попереднього рішення, а також не зазначено які саме вимоги не було дотримано сторонами під час укладення оспорюваного правочину, вичерпний перелік яких передбачено законом, та не наведено норм матеріального права які стали підставою для задоволення позову в зазначеній частині.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог не відповідає вимогам ст.ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання частково недійсним договору факторингу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко