Провадження № 2/734/306/17 Справа № 734/3927/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 червня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської областї, в складі:

головуючого-судді Бараненко С.М.,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок № 14 а по вулиці Соловїній в селі Крехаїв, Козелецького району, Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовною заявою про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок № 14 а по вулиці Соловїній в селі Крехаїв, Козелецького району, Чернігівської області звернувся ОСОБА_3.

Позов мотивований тим, що 16 червня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. Подружнє життя не склалось.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що я кто одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Як розяснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 1 статті 57 встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В період шлюбу ОСОБА_3 за договором дарування від 06 січня 2005 року набув у власність житловий будинок № 14 з надвірними будівлями по вулиці Соловїній в селі Крехаїв Козелецького району Чернігівської області.

На підставі договору дарування від 22 лютого 2006 року набув у власність земельну ділянку площею 0,25 га в межах згідно з планом, яка розташована в селі Крехаїв Козелецького району Чернігівської області по вул. Соловїній, 14 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,39га (0,392 га за актом) в мажах згідно планом, яка розташована на території села Крехаїв Козелецького району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства та складалась з двох ділянок 0,2625 га та 0,1295 га.

Тобто отримані у власність будинок №14 по вул. Соловїній в с. Крехаїв Козелецького району та земельні ділянки площею 0,25 га та 0,39 га є особистою приватною власністю ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилась і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в справі є достатньо доказів, що підтверджують позов, а також представник позивача проти цього не заперечує.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

16 червня 2002 року у виконавчому комітеті Дубинівської сільської ради Савранського району Одеської області за актовим записом № 03, між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. Сімейне життя не склалося, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають різні характери, погляди на життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені і збереження шлюбу не є можливим. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що я кто одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В період шлюбу ОСОБА_3 за договором дарування від 06 січня 2005 року набув у власність житловий будинок № 14 з надвірними будівлями по вулиці Соловїній в селі Крехаїв Козелецького району Чернігівської області.

На підставі договору дарування від 22 лютого 2006 року набув у власність земельну ділянку площею 0,25 га в межах згідно з планом, яка розташована в селі Крехаїв Козелецького району Чернігівської області по вул. Соловїній, 14 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,39га (0,392 га за актом) в мажах згідно планом, яка розташована на території села Крехаїв Козелецького району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства та складалась з двох ділянок 0,2625 га та 0,1295 га.

Отримані у власність будинок № 14 по вул. Соловїній в с. Крехаїв Козелецького району та земельні ділянки площею 0,25 га та 0,39 га є особистою приватною власністю ОСОБА_3.

З земельної ділянки площею 0,2625 га, належну ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, в подальшому у встановленому законом порядку, було виділено ділянку площею 0,2175 га.

Відповідно до ст. 58 СК України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Збудувавши на земельній ділянці площею 0,2175 га за власні кошти будинок (№14-6 по вул. Соловїній в с. Крехаїв Козелецького району Чернігівської області), позивач продав земельну ділянку з розташованим на ній будинком приблизно за 260 000 грн. 00 коп. (двісті шістдесят тисяч) гривень.

Земельна ділянка площею 0,1295 га, належна ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, також була реалізована за грошові кошти в сумі приблизно за 150 000,00 (сто пятдесят тисяч) гривень.

ОСОБА_3 усе життя пропрацював на підприємстві МСУ-2 (містобудівельне підприємство), являється заслуженим будівельником України.

За рахунок власних коштів на земельній ділянці, належній на праві особистої приватної власності набутої за договором дарування, збудував житловий будинок № 14-а з надвірними будівлями та спорудами по вул. Соловїній в с. Крехаїв Козелецького району Чернігівської області.

Таким чином, оскільки набутий у власність житловий будинок № 14-а по вул. Соловїній в с. Крехаїв Козелецького району Чернігівської області, зареєстрований за позивачем збудовано у період шлюбу виключно за власні грошові кошти на земельній ділянці яке перебуває у особистій приватній власності, тому спірний будинок не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а отже не є предметом поділу.

Під час перебування у шлюбі, для спільного проживання у житловому будинку № 14-а по вул. Соловїній в с. Крехаїв Козелецького району Чернігівської області, було придбано меблі, речі домашнього вжитку, які в подальшому були вивезені ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном, як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання права особистої приватної власності на житловий будинок № 14 а по вулиці Соловїній в селі Крехаїв, Козелецького району, Чернігівської області, підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 57, 58, 60, 61, 65, 68, 70 СК України; ст.ст. 317, 319, 321, 331, 368, 370 ЦК України; ст.ст. 3, 119, 120, 215, 224 ЦПК України, п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок № 14 а по вулиці Соловїній в селі Крехаїв, Козелецького району, Чернігівської області задовольнити.

Визнати право особистої приватної власності на житловий будинок № 14 а по вулиці Соловїній в селі Крехаїв, Козелецького району, Чернігівської області за ОСОБА_3, ІПН: НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН: НОМЕР_2, на користь ОСОБА_3, ІПН: НОМЕР_1, судовий збір в сумі 1 503 (одну тисячу пятсот три) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддя С.М. Бараненко