Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2007/16-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 рокуАпеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

встановив:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом. Банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 08.04.2013 року у загальному розмірі 16063,67 грн.В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що всупереч умов укладеного між ним та відповідачкою кредитного договору, позичальник своїх договірних зобовязань належним чином не виконувала, у звязку з чим у неї перед банком виникла заборгованість у зазначеній вище сумі.

Заочним рішенням Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк"Приватбанк" задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції належним чином її не повідомляв про час та місце судового розгляду, що призвело до порушення реалізації її процесуальних права, принципу змагальності сторін та права на судовий захист.Вона була позбавлена можливості надати відповідні обґрунтовані пояснення, заяву про застосування строку позовної давності, клопотання про витребування відповідних документів. Вважає, що судом неправомірно стягнуто з неї пеню і штраф, оскільки це є подвійною мірою відповідальності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, суд вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08.04.2013 року сторони уклали кредитний договір, за яким ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Цих обставин відповідачка не заперчує.

Відповідач ОСОБА_4 погодилась вважати заяву позичальника разом із запропонованими ПриватБанком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку - договором про надання банківських послуг, що підтверджується її власним підписом (а.с.7-33).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що отримані позичальником кошти слід стягнути на користь Банку.

При цьому судом враховано, що відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.525,526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Разом з тим, стягуючи відсотки за користування кредитом, суд не звернув уваги на те, що розрахунок розміру заборгованості цього виду проведений Банком всупереч умов кредитного договору.

Так, умови договору передбачають нарахування відсотків у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Разом з тим, нарахована заборгованість в цій частині значно завищена, оскільки розрахунок зроблений таким чином, що відсотки нараховувалися не лише на суму кредиту, а і на відсотки за попередній період.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір заборгованості в цій частині до 979 грн.64 коп.

Крім того, стягуючи з відповідачки одночасно пеню та штрафи, суд першої інстанції не врахував правової позиції, викладеної з цього питання Верховним Судом України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Так, суд зазначив, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині стягнення штрафів та ухвалення нового про відмову в позові в цій частині вимог.

Крім того, стягуючи пеню у розмірі 3000 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що її розмір може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (с.3 ст.551 ЦК).

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання (п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Так, нарахований позивачем розмір пені перевищує розмір основного боргу в два рази. Позивач не вказав та не довів факту настання для нього негативних наслідків через прострочення виконання зобовязання позичальником. Крім того, право Банку відновлене шляхом стягнення на його користь суми позики та відсотків за користування нею.

У зв»язку з наведеним апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 2000 грн.

На підставі викладеного та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про застосування строку позовної давності суд вважає безпідставними, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі №6-780цс15 від 30.09.2015 року.

Зокрема, суд зазначив, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК апеляційний суд проводить розподіл судових витрат між сторонами пропорційно до розміру заявлених ними вимог.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316ЦПК України, суд в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Новоград-Волинського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2017 року скасувати, ухваливши нове.

Позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 08.04.2013 року у загальному розмірі 4192грн.64 коп., яка включає в себе заборгованість за кредитом - 1213грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 979,64 грн., пеня і комісія - 2000 грн., та витрати по сплаті судового збору 358,28 грн. В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 394 грн.11 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: