АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3537/17 Справа № 175/1147/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів позики недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів позики недійсними відмовлено в повному обсязі (а.с.231-235).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.240-243).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується актовим записом №515 від 04 червня 1993 року Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10).

Відповідно до розписки 15 березня 2008 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти в борг у сумі 20 000 доларів США (а.с.11). 27 травня 2008 року ОСОБА_5 передав у позику ОСОБА_6 ще 2000 доларів США, для завдатку для придбання ділянкі за адресою: вул. Верхня, буд. 4,4-а в с. Орловщина, яка зобовязалася повернути завдаток у сумі 20000 доларів США під час укладення угоди договору купівлі-продажу до 15 квітня 2008 року, а завдаток у сумі 2000 доларів США під час укладення угоди договору купівлі-продажу до 03 червня 2008 року.

Факт отримання коштів і наявність заборгованості ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 встановлений рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2010 року та підтверджений рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року.

В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договорами позики від 15 березня 2008 року та 27 травня 2008 року в розмірі 238439 грн. 98 коп., судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., а всього стягнуто 240 169 грн. 98 коп. (а.с.44-45). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суми інфляційних витрат у розмірі 53530,85 грн. скасовано та в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено, в іншій частині заочне рішення першої інстанції залишено без змін (а.с.46-47).

На прилюдних торгах по реалізації нерухомого майна, проведених Дніпропетровською філією ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація», відповідно до договору укладеного з Бабушкінським відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ, було проведено реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № 24 в буд. 98 по пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, загальною площею 41,7 кв.м., яке на праві власності належало ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі №1228 (а.с.48-49). Переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_7, що підтверджується Протоколом №1-04054-А-2Н-2 від 30 травня 2011 року (а.с.176-177). 20 лютого 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий номер 229, приміщення загальною площею 14,7 кв.м., розташоване на цокольному поверсі пятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належало ОСОБА_6 було продане ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції керувався ст.. 3, 11, 13-16, 202, 203, 208, 213, 215 ЦК України та виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання розписок недійсними, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Такі висновки суду відповідають нормам цивільного законодавства та фактичним обставинам справи.

ОСОБА_4 посилається на ч. 2 ст. 65 СК України, відповідно до якої при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною 2 ст. 73 СК України встановлено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Як встановлено судом, письмову згоду на укладення договору позики ОСОБА_4 не надавав, що підтвердили сторони у справі, то вказаний факт вважається встановленим і також не підлягає доказуванню.

Саме факт відсутності письмового погодження ОСОБА_4 на отримання позики його дружиною ОСОБА_6, не може бути підставою для визнання даного договору недійсним, оскільки в даному випадку данні зобовязання є особистим боргом дружини.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність дій ОСОБА_5 що досліджуються в рамках кримінального провадження за ознаками ч. 2 ст. 190 КК України, не являються належним і допустимим доказом у розумінні ст. 57, 64 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом не досліджено справжньої правової природи розписки, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене перевірялося рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2010 року та підтверджено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2011 року. Зазначені рішення є чинними.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: