Справа № 367/4643/14-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/2518/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 22.06.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Березовенко Р.В., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав добросусідства, відновлення становища, яке існувало до порушення права вільно користуватися власною земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради Київської області, відділу земельних ресурсів в м. Ірпені Київської області, ТОВ «Бучанське земельно-кадастрове бюро», треті особи: КП «Бучанське земельно-кадастрове бюро», Прокуратура м. Ірпеня, про усунення порушень прав власності, зобовязання дотримуватися правил добросусідства, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

Йому на підставі державного акту на право власності на землю серії І-КВ № 062639, виданого на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів від 24 березня 1998 року № 105/14, належить земельна ділянка площею 0,0074 га, що розташована за адресою: м. Ірпінь, вул.. Калініна, 30а. На цій земельній ділянці він звів гараж, на який отримав свідоцтво про право особистої власності № 36 від 12 листопада 1997 року.

У 2006 році відповідач ОСОБА_4, якій належить сусідня земельна ділянка по вул. Жовтневій, 47, у м. Ірпінь Київської області, побудувала двоповерховий гараж та огорожу, у результаті чого самовільно захопила частину його земельної ділянки. Вказував, що діями відповідача порушено його право користування земельною ділянкою та приміщенням його гаража. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення його права користування цією земельною ділянкою, зокрема зобовязати відповідача демонтувати огорожу.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому посилалася на те, що державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0074 га для будівництва індивідуального гаража серії 1-КВ №062639 від 26 травня 1998 року був виданий без кадастрового номера, а сам гараж зведений на межі їх земельних ділянок, чим позивач порушив її права як суміжного землевласника. З урахуванням уточнення зустрічного позову ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення її права власності на об'єкти її нерухомого майна, зобов'язати його усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі гаража на територію її земельної ділянки, а також зобов'язати відповідача дотримуватися правил добросусідства, зокрема не пошкоджувати зовнішні стіни її гаража, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 4400,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 Н.Г. задоволено частково, зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівлі гаража будівлі на територію суміжної ділянки, а також дотримуватись правил добросусідства, не пошкоджувати зовнішні стіни належної ОСОБА_4 будівлі гаража. В іншій частині зустрічного позову та у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове про задоволення його позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Посилався на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. За таких умов вважає, що його позов підлягає задоволенню, а правові підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Справа судами слухалась неодноразово. Рішенням апеляційного суду Київської області від 08.09.2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2016 року скасоване, по справі ухвалене нове рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017 року рішення апеляційного суду Київської області від 08.09.2016 року скасоване, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, та висновків касаційної інстанції, які відповідно до положень ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими для апеляційного суду при новому розгляді справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

Згідно положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Як зазначив в своїй ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в ході розгляду справи позивачем не було належним чином доведено обґрунтованості своїх позовних вимог, зокрема щодо порушення ОСОБА_4 його прав як землекористувача та власника гаражу. Так, в своєму позові ОСОБА_2 посилається на те, що внаслідок зведення відповідачем ОСОБА_4 гаража, остання незаконно зайняла частину його земельної ділянки та позбавила його доступу до обслуговування та експлуатації його гаража. В той же час до суду позивачем не було представлено належних та допустимих доказів з приводу того, де саме проходять межі його земельної ділянки, яка відстань від такої межі до його гаражу, на чиїй землі було збудовано спірну огорожу. Представлений позивачем на доведення своїх посилань абрис земельної ділянки, складений на підставі акту про передачу на зберігання встановлених межових знаків власнику (користувачу) земельної ділянки ОСОБА_2 в межах Ірпінської міської ради по вул. Калініна 30-а, Київської області від 27 липня 2011 року колегія суддів оцінює критично з огляду на відсутність оригіналів акта про передачу на зберігання, встановлення межових знаків вказаної земельної ділянки та абрису такої ділянки (лист начальника КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» від 11.11.2014 року). Не можуть слугувати належним доказом з цього приводу й представлені позивачем до суду фотографії з огляду на відсутність достовірних даних щодо дати та місця їх виготовлення, особи, що їх зробила, як і достовірності зображених на них обєктів, зокрема межового знака. Оскільки суд не є спеціалістом у сфері містобудівної діяльності, а клопотання про проведення відповідної судової експертизи позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялося, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про недоведеність посилань позивача на наявність порушення відповідачем межі його земельної ділянки, як і будівництва на ній спірного паркану. За таких умов правові підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Щодо вирішення судом першої інстанції зустрічного позову ОСОБА_4 колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

Незважаючи на висновок суду в резолютивній частині оскаржуваного рішення щодо задоволення зустрічного позову, жодної мотивації з приводу того, чому суд першої інстанції прийшов до таких висновків, таке рішення не містить. Фактично оскаржуване рішення містить лише вирішення первісного позову без дослідження обґрунтованості вимог зустрічного позову. За таких умов рішення суду першої інстанції не може вважатися законним та підлягає скасуванню. Натомість колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що зустрічний позов ОСОБА_4 також не підлягає задоволенню у звязку з недоведеністю її вимог. В ході розгляду справи ОСОБА_4 не було представлено до суду жодного належного доказу з приводу того, що атмосферні опади у звязку з неналежним облаштуванням ОСОБА_2 інженерно-технічних засобів на його гаражі стікають на земельну ділянку ОСОБА_4 та пошкоджують її гараж. За таких умов посилання зустрічного позову також залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

Зважає колегія суддів апеляційного суду й на те, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 липня 2010 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2010 року, рішення Ірпінської міської ради від 13 квітня 2006 року № 1778 про передачу ОСОБА_4 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0644 га по вул. Жовтнева, 47, у м. Ірпінь та державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, що виданий на ім'я ОСОБА_4, були визнані недійсними (Т. 1, а. с. 20-31). Вказані судові рішення набрали законної сили та скасовані не були, а тому обставини, які були встановлені під час розгляду цих справ, є преюдиційними та доказуванню не підлягають. За таких умов посилання ОСОБА_4 на порушення позивачем по справі її прав як власника земельної ділянки не відповідають обставинам справи, відтак позовні вимоги, обґрунтовані такими посиланнями, задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист прав добросусідства, відновлення становища, яке існувало до порушення права вільно користуватися власною земельною ділянкою відмовити. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради Київської області, відділу земельних ресурсів в м. Ірпені Київської області, ТОВ «Бучанське земельно-кадастрове бюро», треті особи: КП «Бучанське земельно-кадастрове бюро», Прокуратура м. Ірпеня, про усунення порушень прав власності, зобовязання дотримуватися правил добросусідства, стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів

Головуючий С.О. Журба

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_5