РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Гримайло А.М. при секретарі Левченко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтуванні позову представник позивача пояснив, що 03 червня 2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина - неповнолітня донька ОСОБА_4, яка народилася 16.06.2001.

Останні декілька років сімейні відносини з відповідачкою фактично припинилися, а спілкування, яке зберігалося, було обумовлене лише сумісним проживанням в одному будинку до грудня 2016 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2016 шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. При цьому донька за її власним рішенням залишилася проживати з позивачем в належному йому будинку та на теперішній час знаходиться на його утриманні.

Відповідач з грудня 2016 року будь-якої участі у вихованні та утриманні доньки не приймає взагалі, не піклується про її здоровя, моральний та фізичний розвиток.

Інших неповнолітніх дітей на своєму утриманні відповідач не має.

Вказані обставини обумовлюють звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу).

Представник відповідача в судове засідання зявилась. Проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі та пояснила, що сторони проживали спільно до грудня 2016 року. В грудні 2016 року позивач змінив замки та не пустив відповідача до будинку, ці факти зафіксовані викликом поліції.

Крім того позивач не надав суду доказів, що дитина проживає з ним. Наданий позивачем акт про місце проживання неповнолітньої дитини від 05.03.2017 року про підтвердження факту спільного проживання неповнолітньої ОСОБА_4 з її батьком в житловому будинку, що розташований на ділянці № 39 по пр. Науки, 65 у м. Харкові в садовому товаристві «Дружба коллективов» є не належним доказом, оскільки позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 в гуртожитку.

Також позивач не надав суду доказів своїх доходів, що робить неможливим для суду зясувати розмір аліментів на утримання дитини.

Відповідач постійно спілкується з дитиною, купує їй речі та дає їй гроші , вказані обставини обєктивно підтверджують факт систематичного виконання відповідачем обовязків відносно дитини.

Суд вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи встановив наступні факти.

03 червня 2000 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина - донька ОСОБА_4, яка народилася 16.06.2001.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2016 шлюб між сторонами розірвано.

Дитина, якій виповнилося 14 років, може самостійно визначати де їй проживати у випадку, якщо її батьки проживають окремо (ст. 160 СК України, ст. 29 ЦК України).

Як достеменно встановлено в судовому засідання неповнолітня донька ОСОБА_4, залишилась проживати з батьком.

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України.

В пункті17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Статтею 187 СК України передбачено один із способів добровільного виконання батьками свого обовязку утримувати дитину, це відрахування аліментів за ініціативою платника. У цьому випадку платникові надано право самому визначати розмір аліментів, а також строк, протягом якого має проводитися відрахування аліментів з його заробітної плати, пенсії чи стипендії.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не надала суду належних доказів про те, що вона приймає участь в утриманні дитини, а сам позивач належним чином скористався своїм правом заявивши вимоги про стягнення аліментів та відмова в цьому праві за таких обставин не допускається.

З урахуванням викладеного у суду не має підстав для відмови в задоволенні позову, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Що стосується розміру аліментів, що підлягають стягненню суд вважає, що відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позивачем суду не надані дані про його доходи.

Згідно з податкової декларації за 2016 рік відповідачем отримано дохід в сумі 802619.00 грн.

На її утриманні перебувають батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є пенсіонерами.

Таким чином, враховуючи матеріальний стан відповідача та її реальні можливості в наданні матеріальної допомоги доньки, враховуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення дитиною повнолітня в розмірі ? частки її заробітку(доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 02.03.2017 року.

Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 . на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 180-183, Сімейного кодексу України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 88, 213-215, 367 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (і.н. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н. НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (і.н. НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова.

Суддя А.М.Гримайло