________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/454/17
Провадження № 2/520/6300/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Одеської міської ради

про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 16.01.2017 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його бабусі ОСОБА_2, померлої 17 червня 2016року, терміном на три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

У судове засідання 21.06.2017року позивач не зявився, але надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

У судове засідання 21.06.2017року представник відповідача не зявився, але 15.05.2017року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Одеської міської ради.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У звязку з чим, судом було ухвалено провести розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-АГ №619775 та серії IV-ЖД №492919 (а.с. 10, 14).

17 червня 2016року померла ОСОБА_2 бабуся позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану 18 червня 2016року, актовий запис №6304 (а.с.4), яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) №2059 від 15.08.2016року (а.с.7).

Листом від 21.12.2016року №161/01-16 Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 повідомила позивача - ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_4, який є сином померлої, що строк для прийняття спадщини вже сплинув, у звязку з чим, нотаріус не має права відкривати спадкову справу та видавати свідоцтва про право на спадщину (а.с. 11).

З матеріалів справи також вбачається, що 03 березня 2017року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було посвідчено заяву ОСОБА_4, відповідно до якої, ОСОБА_4 відомо про смерть 17 червня 2016 року, його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадщину, що залишилася після померлої, протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не прийняв. До суду з приводу продовження строку для прийняття спадщини згідно ст.1272 Цивільного кодексу України звертатися не буде, а також сповістив, що не заперечує проти оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я онука померлої - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29).

Упродовж строку, який наданий законом для прийняття спадщини ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори, оскільки довго не міг зустрітися зі своїм батьком, який мешкав разом з померлою бабусею, та отримати документи, які необхідні для прийняття спадщини.

З відповідей Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 23.05.2017року за №2916/01-16 та від 15.06.2017року за №3531/01-16 вбачається, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 22.05.2017року за №47801316 та від 15.06.2017року №48083862, спадкова справа до майна померлої 17.06.2016року ОСОБА_2 не заводилася.

У звязку з вищевикладеним, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, які повязані з обєктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, з урахуванням того, що інший спадкоємець його батько ОСОБА_4 не заперечує проти оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я онука померлої - ОСОБА_1, суд вважає можливим визначити йому додатковий строк для подання такої заяви.

Зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, з урахуванням відсутності заперечень, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 1272 ч. 3 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, померлої 17 червня 2016року, встановивши його тривалістю три календарних місяці з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Калініченко Л. В.