Справа № 640/861/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за собою право власності на рухоме майно- автомобіль марки «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, та зняти з нього арешт, що був накладений постановою ОСОБА_3 ВДВС ХМУЮ від 28.12.2016 року про відкриття провадження №53105150. В обгрунтування зазначених підстав посилається на наступне. Позивач придбав у відповідача ОСОБА_2 спірний автомобіль за суму 34515,00 грн., що підтверджується розпискою від 06.11.2005 року. Вказаний транспортний засіб позивач придбав у встановленому законом порядку на підставі довідки-рахунку №570318 від 06.11.2015 року, що була видана ПП ТФ «Полюс», що зареєстрована у ДДАІ за реєстраційним №4292. Зазначена довідка є договором купівлі-продажу у відповідності до п.8 Постанови КМУ від 07.09.1998 року №1388 (яка була чинна на той час). 17.01.2017 року, керуючи вказаним транспортним засобом, позивач був затриманий інспекцією УПП у м. Харкові, та вказаний автомобіль було вилучено, про що складено акт огляду та тимчасового затримання. З вказаного ату, позивач дізнався, що ОСОБА_3 ВДВС ХМУЮ відкрито ВП №53105150 з примусового виконання виконавчого листа виданого Київського районного суду м. Харкова про стягнення майнової та моральної шкоди у сумі 206540,13 грн. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, в рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем був накладений арешт на автомобіль та оголошено його в розшук. Тому, позивач вважає наявність зазначених перешкод порушує його права на володіння, користування та розпорядження зазначеним транспортним засобом, оскільки за вказаних обставин позивач позбавлений права розпорядження автомобілем, та відповідно зареєструвати його право власності на нього у встановленому законом порядку.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ВДВС ХМУЮ в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки своєї не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права,

свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання права.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у ОСОБА_3 ВДВС м. Харків ГТУЮ знаходиться виконавчий лист №640/9129/16-ц виданий 17.10.2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП в розмірі 201540,13 грн.

Відповідач був власником спірного автомобілю, та 06.11.2015 року продав його позивачу, що підтверджується довідкою-рахунком виданою ПП ТФ «Полюс», яка зареєстрована в ДДАІ за реєстр. №4292, та доданою до матеріалів справи розпискою.

27.12.2016 року постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_6 було складено постанову в рамках вказаного ВП, відповідно до якої було накладено арешт на автомобіль марки «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить позивачеві з 06.11.2015 року.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. ( ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В п. 2 Постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктом 8 вказаної постанови передбачено, що якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Також, у постанові Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля.

Частиною 1 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору і зокрема умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно п.8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

В абзаці 1 п. 7 Порядку (як раніше, так і нас сьогоднішній день) визначено, що власники транспортних засобів та особи, які їх експлуатують на законних підставах, зобов'язані їх зареєструвати (перереєструвати) упродовж 10 днів після придбання (одержання). Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Як встановлено в судовому засіданні, вказаний автомобіль з реєстрації знятий не був у встановлені строки.

Підсумовуюче наведене вище, визначено наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах МВС є письмовий правочин щодо придбання автомобіля; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах ДАІ.

Таким чином, відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, при цьому перед відчуженням автомобіль має бути знятий з обліку. Вказані приписи є істотними умовами угоди щодо відчуження автомобіля.

Як було встановлено судом на час розгляду справи право власності на спірний автомобіль зареєстровано за відповідачем, дії щодо перереєстрації транспортного засобу на позивача здійснювалися, але були відсутні бланки, а в подальшому як визнається сторонами, вони вважали, що розписка та вказаний договір-рахунок є вже договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на автомобіль марки «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Звільнити з-під арешту майно автомобіль марки «RENAULT KANGOO», червоного кольору, вантажний, 2001 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що був накладений постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6 від 27.12.2016 року в ході виконавчого провадження № 53105150.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1280 грн. 00 коп., тобто по 640 грн. 00 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий