26.06.2017 Єдиний унікальний № 371/666/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 437 /17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області, ОСОБА_3 районної державної адміністрації, ОСОБА_4 управління Держгеокадастру в Київській області про визнання права на земельний пай в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 01 липня 1996 року помер її рідний брат ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно зокрема право на отримання земельної частки (паю) середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів у КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області.

Будучи спадкоємцем померлого, вона спадщину прийняла, проте має перешкоди в оформленні спадкових прав. Спадкодавець згідно з додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області, був учасником цього товариства, отже відповідно до указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», мав право на визначення земельної частки (паю) у колективній власності на землю без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Після смерті ОСОБА_5 це право у порядку спадкування перейшло до неї. Однак на письмове звернення нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у померлого правовстановлюючого документа на земельну частку (пай).

У судове засідання позивач не з'явилася. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві сільський голова ОСОБА_6 просила розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечила.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві представник адміністрації ОСОБА_7 просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила.

Представник відповідача ОСОБА_4 управління Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві ОСОБА_8 просив слухати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив.

Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи відповідачів та інших учасників, не є перешкодою для розгляду справи.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України).

Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права.

Позивач звернулася за судовим захистом у зв'язку із тим, що в інший спосіб вона не може реалізувати своє право на отримання земельного паю середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів в КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з списком громадян - членів КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області, який є додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю, що знаходиться на території ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області, ОСОБА_5 був членом цього товариства, про що свідчить запис під № 193 (а.с.24).

Абзацом 2 ст. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (ст. 2 Указу).

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві чи була його членом.

Таким чином, ОСОБА_5, будучи членом КСП імені Гагаріна села Тулинці, відповідно до наведених норм Указу, мав право на земельну частку (пай) із земель колективної власності належних цьому підприємству згідно державного акту на право колективної власності на землю, виданого ОСОБА_2 сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 13 квітня 1994 року (а.с.22).

01 липня 1996 року в с. Тулинці Миронівського району Київської області ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 391761, повторно виданим ОСОБА_3 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом №10 (а.с.7).

За правилами ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР (яка була чинна на момент виникнення у позивача права на спадщину) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу УРСР, При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Померлий ОСОБА_5 доводився братом позивачу ОСОБА_1, що підтверджується:

-свідоцтвом про народження ОСОБА_9 серії ЯР № 755525, виданим 26 липня 1948 року, з якого вбачається, що 12 липня 1948 року народилася ОСОБА_9, матір'ю якої була «Кобзаренко Ніна Мироновна» батьком був «ОСОБА_10 (а.с.8);

-свідоцтвом про одруження ОСОБА_11 та ОСОБА_9 серії І-АБ № 391434, виданим 29 серпня 1970 року, з якого вбачається, що позивач у звязку із укладенням шлюбу змінила прізвище із «Кобзаренко» на «Грегуль» (а.с.9);

-довідкою про реєстрацію народження від 02 лютого 2007 року №16, виданою відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_3 районного управління юстиції Київської області (а.с.13);

-довідкою ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області №19 від 09 лютого 2017 року (а.с.19);

-довідкою ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області №20 від 09 лютого 2017 року (а.с.15);

-витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, з якого вбачається, що 17 серпня 1954 року народився ОСОБА_5, батьком зазначено «Кобзаренко Василь Оксентійович», матірю зазначено «Кобзаренко Ніна Миронівна» (а.с.18).

Отже, позивач ОСОБА_1 є сестрою померлого 01 липня 1996 року ОСОБА_5.

Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області № 19 від 09 лютого2017 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований та постійно проживав до дня своєї смерті 01 липня 1996 року за адресою: с. Тулинці, вул. Канівська, 2, Миронівського району, Київської області (а.с.19).

Згідно довідки виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області №20 від 09 лютого2017 року ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті свого брата ОСОБА_5, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном (а.с.15).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_12, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до ч. 8 ст. 25 Земельного кодексу України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними.

Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі Київської області від 16 січня 2017 року № 29-1021-99.330/2-17 середній кадастровий розмір земельної частки (паю) по ОСОБА_2 сільській раді Миронівського району Київської області становить 4,01 умовних кадастрових гектарів (а.с. 25).

Оскільки на момент смерті спадкодавець ОСОБА_1 мала право на отримання в КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області земельної частки (паю), то це право увійшло до складу спадщини, і перейшло від спадкодавця до спадкоємця, яким є позивач.

Тобто, позивач має право на отримання земельного паю із земель КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів.

На підставі ст. ст. 25, 81, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 524, 529, 530, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, ст. ст. 1, 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», керуючись ст. ст. 1, 4, 10, 15, 57-60, 64, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом після померлого 01 липня 1996 року ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів у колективному сільськогосподарському підприємстві імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Миронівського району Київської області.

3.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_13

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук