Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ "Дельта Банк",-

в с т а н о в и л а :

19 серпня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ "Дельта Банк".

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ "Дельта Банк" подав апеляційну скаргу в який доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30.03.2012 року № 5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/ застави, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві.

Безпідставним є твердження суду про те, що оскільки банк вже обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, то заявлення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність банку трактуватиметься як подвійне стягнення.

Пояснює, що банком було вчинено виконавчий напис нотаріуса, а на його виконання було відкрито виконавче провадження. Однак, відділом ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Крім того, сума заборгованості, що вказана у виконавчому написі була встановлена станом на 21 листопада 2014 року та є відмінною від тієї суми заборгованості, яка зазначена у позовній заяві, на даний час жодне провадження щодо стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок її погашення не знаходяться на примусовому виконанні.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, 28 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1701/0508/76-001, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 48 тис. доларів США зі сплатою 11,90 % річних та строком повернення до 27 травня 2038 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 28 травня 2008 року було укладено іпотечний договір № 1701/0508/76-001-Z-1, згідно з яким іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ «Сведбанк» належну їй на праві власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,2 кв. м, житловою площею 26,0 кв. м.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за кредитним договором від 28 травня 2008 року № 1701/0508/76-001 та іпотечним договором від 28 травня 2008 року № 1701/0508/76-001-Z-1.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, утворилася заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, розмір якої станом на 28 липня 2015 року становить 943 824 грн 03 коп.

14 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 50, за яким запропоновано звернути стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, у рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 604 439 грн 10 коп.

07 травня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 50, виданого 14 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про звернення стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, у рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 604 439 грн 10 коп.

09 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 7 червня 2014 року, яким передбачено, що в період дії цього Закону не може відбуватися звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Разом із цим відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від14 вересня 2016 року у справі№ 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст.33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст.328,335,376,392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Матеріали справи не містять згоди іпотекодавців на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відмовити

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді :