Справа № 346/4130/15-ц
Провадження № 22-ц/779/972/2017
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Горблянського Я.Д., Малєєва А.Ю.,

секретаря: Капущак С.В.,

з участю: представника Уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення

ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та її представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації було подано до ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що у звязку із невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору №07/58-05/р, укладеного між сторонами 03.08.2007 року на суму 19 000 доларів США, зі сплатою 12%, а в подальшому 17% річних та кінцевим терміном повернення 02.08.2012 року, щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за управління кредитом, у неї утворилась заборгованість, яка станом на 18.08.2015 року в гривневому еквіваленті становила 109 205,04 грн, з яких: 3 592,61 доларів США заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 2 216,61 грн заборгованість по сплаті комісії та 28 756,35 грн штраф за несвоєчасне виконання зобовязань. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_3 відмовляється повертати зазначену вище заборгованість, позивач просив стягнути її в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному об'ємі у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування судом обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не було враховано того, що п. 2.5.5 кредитного договору передбачено право Банку змінювати черговість погашення платежів, чим Банк і скористався у звязку з зупиненням нарахування відсотків на час розгляду справи у 2011 році та зараховував внесені ОСОБА_3 кошти на погашення тіла кредиту та неустойки. Апелянт не погоджується із висновком суду про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки за умовами договору даний договір діє до повного виконання сторонами зобовязань. А тому, зазначає представник позивача, оскільки основне зобовязання ОСОБА_3 було виконано тільки 10.09.2014 року, а позивач звернувся до суду 31.08.2015 року, то позов був поданий в межах строку позовної давності. Крім того, апелянт звертає увагу суду на правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі №6-1206цс15, з якого вбачається, що наявність судових рішень про стягнення боргу, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання передбачених умовами договору та ЦК України штрафних санкцій. Посилаючись на незаконність рішення суду та порушення майнових інтересів держави, апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду, яке відбувалось у режимі відеоконференції, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав.

ОСОБА_3 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, вважаючи, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому просять залишити його в силі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна давність позовних вимог пропущена у повному обємі. Однак, повністю погодитись з цим висновком суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не можна з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №07/58-05/р на суму 19 000,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення по 02 серпня 2012 року (а.с.9-12).

У зв'язку із невиконанням умов названого кредитного договору рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2011 року з ОСОБА_3 стягнуто кредитну заборгованість за тілом та відсотками в загальній сумі 5968,67 доларів США, що було еквівалентно 47689 грн 69 коп (копія уточненої позовної заяви, розрахунку заборгованості та копія рішення а.с.80; 104-106).

З матеріалів справи вбачається, що зазначене судове рішення від 31 травня 2011 року в повному об'ємі боржником було виконано тільки у вересні 2014 року (ця обставина відображена у розрахунку позивача (а.с.5-8); у звіті спеціаліста, виконаному на замовлення ОСОБА_3 з метою перевірки достовірності розрахунку позивача, з наданням замовником квитанцій про оплату кредитної заборгованості за період з 01 червня 2011 року по 10 вересня 2014 року (а.с.152-154). Отже, протягом згаданого періоду ОСОБА_3 продовжувала користуватись належними позичальнику коштами, в тому числі й непогашеною частиною тіла кредиту.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, у відповідності із ст.611 ЦК України за прострочення повернення кредитних ресурсів настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору можна дійти до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки кошти за кредитним договором ОСОБА_3 в належному розмірі повернуто було тільки до вересня 2014 року, то вимоги позичальника щодо стягнення з неї відсотків за кредитом та пені підлягають задоволенню частково, тобто не з червня 2011 року після набрання законної сили згаданого вище судового рішення і по 18 серпня 2015 року, а в межах строку позовної давності.

В межах трьохрічного строку, який передує предявленню позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», з відповідача слід стягнути кошти, які є еквівалентом 677,89 доларів США відсотків, нарахованих в якості плати за користування частиною неповернутого тіла кредиту. Зазначена сума відсотків ґрунтується на розрахунку, який міститься на а.с.5-8. Цей розрахунок підтверджено звітом спеціаліста (а.с.152-154).

Крім того, з відповідача за прострочення виконання грошового зобовязання підлягає стягненню й пеня в сумі 135,36 грн, тобто в межах річного строку спеціальної позовної давності. Розрахунок суми пені також міститься у названих вище документах.

Вимога позивача про стягнення штрафу за невиконання ОСОБА_3 зобов'язання не може бути задоволена, оскільки відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки оскаржене рішення суду першої інстанції не являється законним і обґрунтованим, воно не може бути залишене в силі. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 314; 316; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2017 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 17 639 грн 99 коп., що еквівалентно 677 (шістсот сімдесят сім) доларів США 89 центів та 135,36 грн пені, а всього 17 775 грн 35 коп. (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят пять гривень тридцять пять копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_5