Ухвала

Іменем України

11 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа - Софіївське районне управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 15,560 га, яка розташована на території Марє-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. З 2007 по 2009 роки земельна ділянка знаходилась в користуванні фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3), який проводив щорічно оплату за користування земельною ділянкою. У 2015 році у позивача стався інсульт. Його дружина звернулась до відповідача з проханням допомогти матеріально та сплатити плату за користування землею. В проханні відповідач відмовив і сплатив лише 500 грн. На усне прохання позивача повернути належну йому земельну ділянку ФОП ОСОБА_3 відмовив, посилаючись на договір оренди земельної ділянки від 03 грудня 2013 року, укладений на строк 49 років.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки він не підписував, позивач просив визнати цей договір від 03 грудня 2013 року недійсним та скасувати його державну реєстрацію, зобов'язати ФОП ОСОБА_3 повернути по акту прийому-передачі земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2016 року позов ОСОБА_2задоволено частково. Визнано договір оренди земельної ділянки укладений 03 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, зареєстрований 24 грудня 2013 року реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області недійсним. Зобов'язано ФОП ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 земельну ділянку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано, й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 15, 626, 792 ЦК України, ст. ст. 3, 10 ЦПК України, ст. 124 ЗК України, Закону України «Про оренду землі», на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факту не підписання спірного договору, та (або) підписання лише пустого бланку договору. Існування між сторонами договірних правовідносин підтверджується договором оренди, який пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку, розписками позивача про отримання орендної плати у 2013 - 2014 роках в розмірі 190 тис грн.

Крім того, суди правильно виходили із того, що позивач не довів належних та допустимих доказів порушення своїх прав.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-215цс14 від 21 січня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова