АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3234/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 21 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частини квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частини квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Зазначала, що проживала разом з ним на протязі 30 років, у них було 3 дітей, один з яких помер. 04 квітня 2010 року шлюб між ними було розірвано. У 2003 році вона оформила на ОСОБА_5 генеральну довіреність на автомобіль Ауді-200 в обмін на спірну частину квартири АДРЕСА_1. Про смерть колишнього чоловіка дізналась випадково. Як стало відомо, на свою частину квартири померлий ОСОБА_5 склав заповіт своїй новій дружині ОСОБА_2, за яким право власності на спірну частину квартири та автомобіль Ауді-200, які належали їм на праві спільної сумісної власності, перейшло до відповідачки.

Посилалась також на те, що з моменту розірвання шлюбу спорів щодо спільного майна не виникало. В спірній квартирі ОСОБА_5 не мешкав, всі комунальні послуги сплачувала вона, також вона займалась поточним ремонтом в квартирі, померлий не проявляв ніякої цікавості до квартири, його речей там не було, проте залишався зареєстрованим у вказаній квартирі, оскільки був приватним підприємцем, та не бажав реєструватись в податковій інспекції за місцем проживання. Крім того, він був учасником бойових дій, та користувався пільгами по оплаті комунальних послуг. Вважала, що ОСОБА_5 втратив право оскарження своїх прав на вказану квартиру у зв'язку з закінченням строків позовної давності в три роки, тоді як вона набула право власності на дану квартиру за набувальною давністю.

В зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину 3-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка раніше належала ОСОБА_5.

У судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_6 заперечували проти позову в повному обсязі, вказали, що позовна давність не поширюється на нерухоме майно, та даний позов є надуманим, усного договору про поділ майна між колишнім подружжям не існує, тому підстав для задоволення позову не існує.

Треті особи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, надали заяви, в яких просили слухати справу у їх відсутність, позов просили задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 21 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки на її користь судові витрати, а саме: 2 000 грн., сплачених до суду першої інстанції та 1 650 грн. - за апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вважає доведеним факт наявності усної домовленості її та ОСОБА_5 про поділ їх майна, тому є всі підстави для задоволення позовних вимог.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи про що свідчить підпис відповідачки в явочному аркуші. Повістки на адресу позивачки повертаються за сплином терміну зберігання, сама вона не цікавиться рухом справи, клопотання про відкладення розгляду справи позивачки в зв'язку з тим, що вона знаходиться на амбулаторному лікуванні з 13.06.2017 року, задоволенню не підлягає, оскільки із наданої довідки про знаходження позивачки на амбулаторному лікуванні не вбачається, що за станом здоров'я вона не може приймати участь у судовому засіданні. Крім того, справа знаходиться в провадження суду тривалий час.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що набувальна давність поширюється на випадки, коли особа добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, однак спірна квартира не могла бути об'єктом застосування вказаної норми права, оскільки не мала статусу «чужого майна».

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Згідно з частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2010 року було розірвано. Від шлюбу мають повнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 набули у власність майно: автомобіль Ауді-200 та квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_5 та членам його сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року, за ОСОБА_1 було визнано право власності на ? частину автомобіля Ауді 200 у порядку поділу спільного майна подружжя.

Частка ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 складає 1/4 частини. ОСОБА_5 був зареєстрований у вказаній квартирі з 29.01.1982 року по день своєї смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Із матеріалів справи вбачається, що на час своєї смерті ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 16.09.2011 року (а.с.176).

06 лютого 2015 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2

Вказаний заповіт є дійсним.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

За таких обставин, суд дав правильну правову оцінку зазначеним обставинам і обґрунтовано визнав, що на спірні правовідносини не поширюються вимоги ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 21 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді