АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7545 Головуючий у 1-й інстанції - Яценко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди матері.

Суд надав ОСОБА_5 дозвіл на виготовлення, оформлення та одержання виїзних документів, необхідних для виїзду за кордон неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу матері, ОСОБА_4, з метою оздоровлення та відпочинку за кордон в період літніх канікул - з 15.06.2017 по 15.07.2017 до Болгарії та в період осінніх канікул - з 28.20.2017 по 06.11.2017 до Єгипту.

Суд надав дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 в супроводі батька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, без дозволу матері, ОСОБА_4, з метою оздоровлення та відпочинку за кордон в період літніх канікул - з 15.06.2017 по 15.07.2017 до Болгарії та в період осінніх канікул - з 28.20.2017 по 06.11.2017 до Єгипту зі зворотнім їх поверненням на територію України.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права унаслідок розгляду справи у відсутності відповідача, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_4 та її представника, ОСОБА_3, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, представника позивача, ОСОБА_8, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з наступного.

Сторони є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач здійснив бронювання готелю на своє ім'я на трьох осіб у Болгарії в період з 15.06.2017 по 15.07.2017 та в Єгипті у період з 28.20.2017 по 06.11.2017.

Відповідач дозволу на виїзд дітей за кордон не надала, хоча виїзди дітей за кордон жодним чином не порушать право відповідача на участь у вихованні дітей та відповідають інтересам дітей.

За встановлених обставин, ураховуючи, що дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон носить разовий характер, дається для конкретної поїздки та на визначений термін, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог - в частині надання дозволу на виїзду у періоди канікул відповідно до наданої суду інформації про бронювання.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до положень абзацу другого частини другої статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України"від 21 січня 1994 року № 3857-XII, якою визначений порядок оформлення документів для виїзду громадянина України за кордон, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з підпунктом другим п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із

зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового

проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків

відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених

копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України

громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу

другого з батьків.

Відповідно до положень сімейного законодавства України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням, зокрема, інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 7-9 ст. 7 СК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1-2 ст. 155 СК України).

У даному випадку батьки дитини на час вирішення спору районним судом перебували у процесі розлучення, проживають окремо.

Відповідно до наявної у розпорядженні суду інформаційної довідки за результатами роботи з психологом малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 молодша донька сторін, ОСОБА_7, важко переживає окреме проживання від батька. Батько дівчат зацікавлений в зниженні травмованості дітей і бажає спілкуватися з дівчатами без перешкод. Батькам рекомендовано під час зустрічей з дітьми демонструвати поважне відношення один до одного, не чинити перешкод у зустрічах. Достатньо приділяти увагу і любов донькам, забезпечити позитивний клімат для зниження тривожності та емоційної напруги дітей (а.с.28).

За встановлених обставин спільний відпочинок дочок із батьком, який проживає окремо від них, буде проявом батьківської любові та турботи, послугує забезпеченню позитивного клімату у відносинах дітей із батьком для зниження їх тривожності та емоційної напруги, а тому відповідає інтересам дітей і засадам справедливості, добросовісності та розумності сімейних відносин.

Відомості дослідженого під час апеляційного розгляду за правилами ч.2 ст. 303 ЦПК України у якості нового доказу листа-відповіді ОСОБА_4 від 07.11.2016 на лист ОСОБА_5 від 26.10.2016 щодо надання дозволу для виїзду за кордон неповнолітній дітей без супроводу матері не спростовують того факту, що мати дітей не бажає надавати батьку дозволу на виїзд дітей без її супроводу.

Цю обставину ОСОБА_4 підтвердила під час апеляційного розгляду із посиланням на її побоювання, що батько не поверне дітей і вона буде позбавлена можливості спілкуватися з ними та піклуватись про них (здійснювати свої материнські права та обов'язки).

Однак, наявні у розпорядженні суду докази не дають підстави вважати, що вищенаведені побоювання матері є об'єктивно обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_4 на те, що батько не зможе забезпечити відпочинок дітей за кордоном фінансово, є перекручуванням відповідачем обставин справи, оскільки під час апеляційного розгляду остання підтвердила, що вона знає про платоспроможність батька та не заперечує проти забезпечення ним відпочинку доньок, водночас, бажає бути під час відпочинку поряд із дітьми і готова понести витрати на своє перебування разом із дочками.

Посилання ОСОБА_4 на те, що позивач не має дійсного наміру спільних поїздок з дочками у період канікул є безпідставними, оскільки за відсутності такого наміру ініціювання та проходження тривалої по своїй природі, ураховуючи право апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, процедури судового розгляду суперечить звичайній логіці.

Ураховуючи наведене, доводи відповідача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального закону унаслідок розгляду справи у відсутність сторони відповідача відхиляються апеляційним судом як безпідставні, оскільки, по-перше, це була друга неявка сторони відповідача у судове засідання; по-друге, розгляд справи у відсутність ОСОБА_4 та її представника не вплинув на правильність вирішення справи.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома