Справа № 361/5312/16-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/2692/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. Заявлені вимоги мотивував тим, що перебував у шлюбі із ОСОБА_3 з 30 квітня 2004 року по 16 жовтня 2012 року, під час якого народжений їх син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування в шлюбі відповідач на підставі договору дарування житлового будинку від 10 жовтня 2006 року набула право власності на ? частини будинку № 22 по вул. Київській в м. Бровари Київської області, площа якого складала 326,3 кв.м., вартістю частки 180509,25 грн.; також під час шлюбу відповідачу її батьком було 10 квітня 2008 року подаровано ? земельної ділянки за цією ж адресою пл. 0,0125 га., та земельну ділянку пл. 0,0300 га. Під час шлюбу він вкладав свої кошти на будівництво (добудову) належного відповідачу будинку на вищезазначених земельних ділянках, внаслідок чого його вартість збільшилась, на даний момент площа складає 1036,70 кв.м., вартість 4957612 грн., за рахунок його коштів особисте майно його дружини поліпшилось, в звязку із чим він має право на компенсацію половини вартості цього майна .

Просив стягнути із ОСОБА_3 на свою користь 2478806 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ним для доведення своїх вимог було подано до суду численні договори про придбання та відчуження майна, угоди про надання послуг, розписки про виконання та оплату робіт із зазначенням його прізвища та адреси, де такі роботи виконувалися та щодо будівництва якого будинку він платив кошти, численні квитанції, товарні та фіскальні чеки, договір позики від 25 травня 2008 року; всі кошти, які в нього були, він витрачав на будівництво спірного будинку. Суд першої інстанції послався на рішення Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року та від 06 грудня 2016 року, якими встановлювалось, що надані ОСОБА_2 докази не підтверджують його участь в будівництві спірного будинку. Разом із тим, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року визнано надані позивачем документи як належні та допустимі докази грошових затрат на підтвердження обставин будівництва 89/100 частин житлового будівництва та істотного збільшення у своїй вартості спірного будинку. Отже, в оспорюваному рішенні суд першої інстанції неповністю дослідив докази, не надав їм належної оцінки та залишив поза увагою те, що відповідач не надала доказів будівництва за свої особисті кошти або за кошти батьків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про стягнення коштів, суд першої інстанції, враховуючи обставини, встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, виходив із того, що позивачем не надано доказів, що добудова спірного будинку, зокрема придбання будівельних матеріалів, роботи по виконанню будівництва, за рахунок яких збільшилась вартість будинку, проводились саме за рахунок особистих коштів позивача, та прийшов до висновку про недоведеність позову.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі із 30 квітня 2004 року по 16 жовтня 2012 року.

Під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 на підставі договору дарування житлового будинку від 10 жовтня 2006 року набула право власності на ? частини житлового будинку № 22 по вул. Київській в м. Броварах Київської області загальною площею 326,3 кв.м., житловою площею 136,8 кв.м., а також на ? частини земельної ділянки за цією ж адресою пл. 0,0125 га. на підставі договору дарування № 4170 від 10 квітня 2008 року та земельну ділянку пл. 0,0300 га. на підставі договору дарування № 4177 від 10 квітня 2008 року.

Згідно висновку експерта від 31 січня 2014 року, складеного згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2013 року у справі № 1007/11303/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл сумісно нажитого майна, дійсна (ринкова) вартість 89/100 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по вул. Київська, 22 у м. Бровари на момент експертного дослідження складає 4957612 грн. (а. с. 11 74 т. 1).

На підтвердження витрачення своїх коштів на збільшення вартості спірного майна ОСОБА_2 було надано: акт державної технічної комісії Полтавської міської ради про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів по вул. Великотирнівській, 29/2; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 13048 від 09 грудня 2005 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 1945 від 05 липня 2007 року; договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 1941 від 05 липня 2007 року; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 2591 від 22 червня 2006 року; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований у реєстрі за № 8918 від 24 липня 2007 року; договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 1038 від 26 лютого 2008 року; договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі за № 1033 від 26 лютого 2008 року; договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі за № 1109 від 10 квітня 2006 року; договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровано у реєстрі за № 4597 від 16 липня 2008 року; складена ОСОБА_2 таблиця фінансування будівництва; довідки щодо доходів ОСОБА_3 з пенсійного фонду та податкової інспекції; складений позивачем порівняльний аналіз центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3; розписки про виконані роботи, квитанції, товарні чек, рахунки-фактури, накладні, копії розписок по договору позики, витяг з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець із 14 червня 2001 року (а. с. 6 13, 17 283 т. 2).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя скасовано, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя (а. с. 75 82 т. 1).

Даним рішенням встановлено, що позивач ОСОБА_2 до обєктів прав спільної сумісної власності відносить 89/100 частин житлового будинку № 22 по вул. Київській в м. Бровари Київської області; долучені до матеріалів цивільної справи договори купівлі-продажу, за якими він відчужував належне йому нерухоме майно, та згідно його пояснень, кошти, отримані від його реалізації, він витрачав на будівельні матеріали, які використовувались в будівництві будинку № 22 по вул. Київська в м. Бровари Київської області, видаткові накладні, рахунки-фактури, які з його слів підтверджують закупівлю будівельних матеріалів, які були використані у будівництві спірного будинку, квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій, пояснення осіб, які приймали участь у проведенні окремих будівельних робіт не можуть бути прийняті до уваги, так як вони є неналежними та допустимими доказами, оскільки з них не вбачається, що саме вказані кошти були витрачені на придбання будівельних матеріалів та будівництво будинку і саме вони були використані для будівництва будинку.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про визнання права власності апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2009 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позивачам в позові відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 надав суду договори купівлі-продажу нерухомого майна, однак вони не підтверджують ту обставину, що кошти, які були отримані ОСОБА_2 від реалізації цього майна були використані на будівництво самочинних добудов до будинку, які є предметом спору. Надані ОСОБА_2 квитанції, товарні чеки, рахунки-фактури, накладні не свідчать про те, що ОСОБА_2 купував будівельні матеріали та приладдя саме для будівництва зазначених добудов по вул. Київській, 22 у м. Бровари. Крім того, ОСОБА_2 раніше звертався до суду з позовом про поділ вказаного житлового будинку з підстав, що він за час шлюбу з ОСОБА_3 приймав участь в будівництві додаткових приміщень до будинку, що належав останній. Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, в тому числі, і з підстав недоведеності факту участі останнього у будівництві спірних приміщень.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення вимог про стягнення коштів, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Також, обґрунтовуючи вимоги за заявленим позовом, позивач вказує, що пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснено, що оскільки згідно зі ст. 17 ЗК і ст. 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у звязку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сімї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності.

Виходячи із аналізу наведених вимог закону, право на відшкодування своїх затрат на будівництво особа має, якщо вона не перебувала у шлюбі із власником будинку, в іншому випадку належним способом захисту прав є визнання майна обєктом права спільної сумісної власності та поділ будинку як спільної сумісної власності.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи було враховано, що ОСОБА_2 вже звертався до суду із позовом про поділ майна подружжя, в якому йому було відмовлено з підстав недоведеності факту участі останнього у будівництві спірних приміщень.

Таким чином, обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, вже були предметом розгляду судів, а надані ним докази піддані належній оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на придбання будівельних матеріалів і виконаних робіт для будівництва жилого будинку, доводами апеляційної скарги його не спростовано.

Спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив докази та не надав їм належної оцінки, при цьому колегія суддів враховує, що позивачем не наведено конкретних доказів, що не були враховані судом при ухваленні рішення.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року, яким встановлено, що прибудова будинку проведена за рахунок особистих коштів позивача, оскільки в подальшому зазначене рішення було скасоване рішенням апеляційної інстанції.

Також відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача доказів витрат на будівництво, оскільки дані доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином встановлено обставини, які мають значення для справи, досліджено наявні в справі докази із застосуванням відповідних норм матеріального і процесуального права і відтак обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог в звязку із недоведеністю та необґрунтованістю позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_11