Провадження № 2/522/5339/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
25 травня 2017 року м.Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді Тарасова А.В.,
за участю секретаря судового засідання - Ткаченко О.О.,
розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, за участю третьої особи - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Представник позивача ОСОБА_3, діюча за довіреністю від 29.12.2016 року, в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву згідно якої просила розглянути справу за її відсутністю.
Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили
Суд, у звязку з неявкою у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та третьої особи, враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, ухвалив про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що викладені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до п. 1.1.-1.3. кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 48 650 дол. США на строк до 19.10.2018 року під 12,9 % річних. Позичальник в свою чергу, зобовязався повернути кредит та сплатити нараховані проценти у строки та на умовах, які визначені пп. 1.2.2. п. 1.2., п. 1.3 та 1.6 кредитного договору, у звязку з чим станом на 11.08.2016 року за кредитним договором нараховується заборгованість за кредитом та відсотками у розмірі 194 529, 29 (сто девяносто чотири тисячі пятсот двадцять девять) доларів США 29 цнт., заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів розміром 1 620 012, 85 (один мільйон шістсот двадцять тисяч двадцять гривень 85 копійок).
З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки від 20.10.2007 року, згідно умов якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру під № 47 що знаходиться в будинку під № 15 по провулку Нечипоренка, м. Одеса, Одеської області.
Судом встановлено, що 25 лютого 2010 року Приморським районним судом м. Одеси по справі 2-2460/10 ухвалено визнати недійсним договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк».
Додатковим рішенням від 09 квітня 2010 року скасовано заборону відчудження нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19 жовтня 2007 року №726, вилучено з єдиного реєстру заборон відчудження нерухомого майна запис про заборону відчудження вказаної нерухомості, вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири.
10 листопада 2011 року за заявою представника АТ «УкрСиббанку» ухвалою Приморського районного суду м. Одеса зазначене рішення скасоване.
08 грудня 2011 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, АКІБ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору застави залишено без розгляду.
Незважаючи на вказані обставини, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек щодо обєкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 та належала на праві приватної власності ОСОБА_2 Вікторвії Миколаївні змінився власник нерухомого майна.
Згідно договору купівлі-продажу, реєстровий номер №4-1188 від 20.08.2014 року посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу власником вище зазначеної квартири є ОСОБА_1.
При чому згоди на відчудження предмету іпотеки АТ «УкрСиббанк» не надавав, коштів від реалізації майна не отримував.
Відповідно до пункту 2.3.2 Договору іпотеки, Іпотекодавець зобовязаний порушувати перед іпотекодержателем питання письмової згоди на продаж та/або передачу третім особам предмету іпотеки за умов передання на покупця суми заборгованості, що виникла із зобовязання, забезпеченого іпотекою.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Згідно ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до умов п. 4.1 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет Іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь якого зобовязання, що забезпечене іпотекою за цим Договором( п.п. 4.1.1.)
У випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме предявлення вимоги про дострокове виконання зобовязання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).
Разом із тим відповідно до прямої вказівки закону (стаття 12 Закону України «Про іпотеку») окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя. Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
Поряд з тим, пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Відповідно до ст.. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право задовольнити звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлене договором.
Згідно ч. 1 ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Повноваження, надані законом іпотекодержателю на здійснення дій з продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, також містяться у договорі іпотеки, укладеному між Відповідачем та Позивачем.
Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації.
Абзацом 7 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації.
Щодо початкової ціни предмета іпотеки слід зазначити наступне. Згідно з положенням ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки..
Предмет іпотеки оцінений позивачем та згідно звіту про оцінку майна, виданого на підставі візуального огляду і проведення оціночних процедур із застосуванням порівняльного підходу суб'єктом оціночної діяльності ТОВ з ІВ «ВЕРІТЕКС» станом на 31 січня 2016 року, що діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 8408 від 27,08,2010 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №4841від 24.02.2007 року.
Відповідно до відомостей, викладених у звіті про оцінку майна, виданого суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ з ІВ «ВЕРІТЕКС» станом на 31 січня 2016 року, що діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 8408 від 27,08,2010 рокуроку, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №4841від 24.02.2007 року, вартість квартири під № 47 що знаходиться в будинку під № 15 по пров. Нечипуренка, м. Одеса, Одеської області, загальною площею 35,0 кв.м., що складає Предмет іпотеки, становить 856 000, 00 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки за рішенням суду з визначенням способу реалізації Предмета іпотеки із застосуванням процедури проведення прилюдних торгів за початковою ціною 856 000 (вісімсот пятдесят шість тисяч) грн.., на підставі оцінки предмета іпотеки проведеної субєктом оціночної діяльності ТОВ з ІК «ВЕРІТЕКС» є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Зважаючи на викладене, початкова вартість предмета іпотеки має бути встановленою у розмірі 856 000, 00 (вісімсот пятдесят шість тисяч) грн., тобто за ціною, встановленою субєктом оціночної діяльності ТОВ з ІК «ВЕРІТЕКС».
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем по справі було сплачено судовий збір у розмірі 1 378, 00 (тисяча триста сімдесят вісім) грн.. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 215, 526, 526, 536, 530, 575, 586, 589, 590, 592, 610, 649, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 1, 12, 23, 33, 36, 38,39 Закону України «Про іпотеку»,ст.10,11, 60, 206, 212-215 ЦПК України, суд, -
Визначити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 856 000 грн., на підставі оцінки предмета іпотеки проведеної субєктом оціночної діяльності ТОВ з ІК «ВЕРІТЕКС».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу через Приморський районний суд. м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя А.В. Тарасов