Справа № 381/2287/15-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2418/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя, який обґрунтувала тим, що вона 27 вересня 2007 року уклала шлюб із відповідачем, проте спільне подружнє життя не склалося, внаслідок чого шлюб між ними було розірвано.

В червні 2011 року під час перебування у шлюбі сторонами був придбаний автомобіль OPEL ASTRA, легковий седан, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який знаходиться в особистому користуванні відповідача, однак він не надає грошей за використання частки позивача та не збирається його повертати.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно просила припинити за нею право власності на ? частину спільного сумісного майна - автомобіля OPEL ASTRA, та стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля в сумі 65 540,40 грн., оскільки інші варіанти вирішити даний спір відсутні.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року позов задоволено.

Припинено за ОСОБА_6 право власності на ? частину спільного сумісного майна - автомобіля OPEL ASTRA, легковий седан, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості ? частини спільного сумісного майна - автомобіля OPEL ASTRA, легковий седан, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в сумі 65 540,40 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2007 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, який відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі № 381/2077/15-ц між сторонами був розірваний.

Під час перебування в шлюбі сторонами був придбаний автомобіль OPEL ASTRA, легковий седан, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до інформації, витребуваної з Регіонального сервісного центру в Київській області Територіальний сервісний центр № 3244 від 25.06.2016 року за № 707, згідно Єдиного державного реєстру МВС 04.08.2011 року автомобіль OPEL ASTRA, легковий седан, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов W0L0TGF зареєстрований на імя ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований на підставі довідки-рахунок КІМ 880488 від 04.08.2011 року, виданої ЗАТ Республіканський автоцентр (а.с.115).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 05.01.2017 року № 15072/16-5 ринкова вартість колісного транспортного засобу - OPEL ASTRA, легковий седан, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на дату оцінки складає 131 080,89 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вказував, що оскільки автомобіль OPEL ASTRA був придбаний сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні сумісні кошти, на підставі ст. 60 СК України на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя та воно підлягає розподілу.

Тому, враховуючи згоду позивачки на отримання грошової компенсації внаслідок небажання залишати в свою одноосібну власність неподільний спірний автомобіль, яка виражена в процесуальній формі позову, суд першої інстанції, застосувавши ст. 364 ЦПК України задовольнив позовні вимоги щодо припинення права власності позивачки та стягнення компенсації на її користь.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до роз'яснення п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду позивач має на меті позбутися належної їй частки автомобіля шляхом спонукання відповідача до виплати грошової компенсації за її частку майна, тому застосування до спірних правовідносин положень статті 365 ЦК України є помилковим.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, необхідно встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок частки у спільному майні та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6 2925 цс 15, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у правозастосуванні.

Так, в ході розгляду справи судом першої інстанції було достовірно встановлено, що спірний автомобіль є неподільною річчю, яким користується відповідач по справі і заперечує користування спірним автомобілем позивачкою, матеріальна компенсація від іншого співвласника відповідача, за володіння та користування частиною спільного майна, на користь позивачки не сплачується.

Вказані обставини не заперечувалися представником відповідача і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанії.

Що ж до доводів апеляційної скарги щодо відсутності згоди відповідача на компенсацію частки позивачки та неврахування його матеріального стану при розгляді справи судом першої інстанції, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки відповідно до наведених вище норм права згода на компенсацію повинна бути у того з співвласників кому присуджується компенсація, а не у того, хто повинен її відшкодувати.

Крім того, відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу з приводу того, що він не спроможний виплатити позивачу компенсацію в рахунок частки у спільному майні і це становитиме це для нього надмірний тягар.

Що ж стосується посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач не працює і тому з нього не можливо стягувати компенсацію, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки сам по собі факт відсутності офіційної роботи у відповідача не може свідчити про його скрутне матеріальне становище та неможливість виконання рішення суду іншим способом.

Таким чином, враховуючи, що колегією суддів було беззаперечно встановлено, що відповідач взагалі не бажає поділу спірного автомобіля, заперечує проти користування спірним майном позивачкою, незаперечуючи при цьому, що автомобіль є спільною властістю, заперечує проти отримання ним відповідної компенсації, справа протягом тривалого часу не могла знайти свого вирішення у суді, відповідач зустрічного позову не подавав і будь-яки пропозиції щодо іншого варіанту поділу ним не запропоновано, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є обґрунтованими, оскільки іншого способу захистити порушене право позивачки, за таких обставин, не вбачається можливим.

Враховуючи, що матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень, ураховуючи положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Л.А.Волохов

ОСОБА_3