Справа № 308/2230/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 червня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

- головуючого - судді Шепетко І. О.,

- за участі секретаря судових засідань - Єфремової М.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою в якій, з усіма уточненнями, просить надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон та дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Угорщини та Словаччини на період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2018 року для оздоровлення та відпочинку без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано в 2014 році. У шлюбі в подружжя народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Як вказує позивач, вона піклується про здоров'я своєї дитини, її фізичний, духовний розвиток, бажає та має можливість поїхати з сином на відпочинок, але так як син є малолітнім, на виїзд за кордон потрібен дозвіл батька. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з метою отримання від останнього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення документів та тимчасовий виїзд сина за кордон, однак відповідач не відповідає на її звернення, що змусило звернутися з вказаним позовом до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неявки не повідомлено, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що зареєстрований 09.05.2009 року у Виконкомі Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом № 16 - розірвано. Малолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати разом з матір'ю ОСОБА_2.

З Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2, виданого Виконкомом Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області 15.03.2010 року встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 23. Батьками значаться: ОСОБА_3, ОСОБА_2.

З Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 11.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 11.12.2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 674. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_5, дружини - ОСОБА_2.

Як встановлено судом, позивач зверталася до відповідача з листами про надання дозволу на виїзд за кордон сина ОСОБА_4, однак такої не отримала.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до підпункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року та ратифікованою 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів під час розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 7, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. ст. 313 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 224-228, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Надати дозвіл ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі території України до Угорщини та Словаччини на період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2018 року для оздоровлення та відпочинку малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судові витрати в розмірі - 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко