АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/6400/15-ц Головуючий суддя І інстанції Наумова С. М.
Провадження № 22-ц/790/2665/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

За участю секретаря - Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 місцевої прокуратури № 1 (є правонаступником прокуратур Дзержинського та Ленінського районів м. Харкова) в інтересах держави в особі позивача ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1 про приведення обєкту самочинної реконструкції у первісний стан,-

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор Дзержинського району м.Харкова ( правонаступник ОСОБА_2 місцева прокуратура № 1) в інтересах держави в особі позивача ОСОБА_2 міської ради звернулась до суду із зазначеним позовом. Просила зобов*язати ОСОБА_1 привести у попередній, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, стан гараж №11, розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, площею 20,9 кв.м. Вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на гараж №11, розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, площею 20,9 кв.м.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 місцевої прокуратури № 1 (є правонаступником прокуратур Дзержинського та Ленінського районів м. Харкова) в інтересах держави в особі позивача ОСОБА_2 міської ради - задоволено. Зобовязано ОСОБА_1 привести у попередній, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, стан гараж № 11, розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, площею 20,9 кв.м. Ухвалою цього ж суду від 21 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову або провадження у справі закрити у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Звертає увагу, що судом невірно розраховано стягнутий з відповідача судовий збір. Вказує, що заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України справа підлягає закриттю у звязку з тим, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Наголошує, що позивач не надав доказів того, що земельна ділянка на якій побудований обєкт самочинного будівництва належить ОСОБА_2 міській раді.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадян або держави в суді прокурор в межах своїх повноважень, визначених законом, може звертатися до суду з позовною заявою. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Визначення порядку та підстав представництво прокурора в суді передбачено також і статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», в якій зазначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже позов подано в інтересах держави, ОСОБА_2 міська рада самостійно не вчиняла дій для поновлення порушених прав, між тим позов підтримує, проти апеляційної скарги заперечує.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона є власником або користувачем земельної ділянки, зайнятої під гаражним боксом №11, також посилався на те, що матеріали справи не містять доказів дотримання ОСОБА_1 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, містобудівного обґрунтування, розроблення проектної документації, отримання дозволів на виконання підготовчих робіт цього обєкту нерухомості.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом СТБЕКГ «Астарта».

Відповідно до рішення правління СТ БЕКГ «Астарта» від 14 жовтня 2012 року № 3 позивачу надано гаражний бокс розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, для використання за цільовим призначенням.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 02.10.2013 у справі №638/13053/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на гараж №11, розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, площею 20,9 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16.12.2014 року за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району міста Харкова вищевказане рішення Дзержинського районного суду міста Харкова скасовано. При цьому апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довела, що є власником або користувачем земельної ділянки, зайнятої під гаражним боксом №11, не підтвердила право на земельну ділянку відповідними документами, передбаченими ст.126 Земельного кодексу України, не наддала доказів дотримання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, містобудівного обґрунтування, розроблення проектної документації, отримання дозволів на виконання підготовчих робіт цього обєкту нерухомості.

За змістом рійшення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів Харківської області № 1073 від 14.11.1996 року було дозволено розміщення дев*яти гаражів за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244.

Згідно копії акту про прийняття в експлуатацію гаражів СТБЕКГ «Астарта» від 22.01.1997 року, гаражі за адресою м. Харків, вул. Клочківська, 244 були прийняті в експлуатацію. (а.с. 107)

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням ОСОБА_2 міської ради №337 від 29.04.1998 року споживчому товариству по будівництву та експлуатації коллективного гаража «Астарта» було надано у тимчасове користування земельну ділянку, площею 0,0548 га, за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244.

Згідно договору № 1671 від 16 червня 1998 року, укладеного між ОСОБА_2 міською радою та СТБЕКГ «Астарта», вищезазначена земельна ділянка надавалася цьому товариству строком до 29.04.2008 року (до початку реконструкції мікрорайону).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що гараж № 11, який, перебуває у користуванні ОСОБА_1 та був нею самочинно реконструйований - прийнятий в експлуатацію.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Із контексту ч. ч. 3 та 4 ст. 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК України суд може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову у разі істотного відхилення від проекту, що порушує права інших осіб - за позовами таких осіб, а якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення - зобов'язати знести самочинно збудоване нерухоме майно за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

Отже, судовими рішеннями, що набрали законної сили встановлено, що гараж №11, розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 244, площею 20,9 кв.м., який знаходиться в користуванні ОСОБА_1 - є об*єктом самочинного будівництва, оскільки самочинно реконструйований відповідачем. Зазначені висновки не спростовані.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов*язання відповідача привести у попередній, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, стан спірний гараж.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість позову, однак помилково визначив суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1

Так, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час пред*явлення позову за вимоги немайнового характеру судовий збір справлявся у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року. Мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2015 року становила 1218 грн.

Таким чином, судовий збір що підлягав стягненню судом першої інстанції з відповідача на користь Держави мав становити 487, 20 грн. (1218 грн. : 10 х 2).

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2016 року змінити в частині суми стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_3