У х в а л а

іменем україни

19 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В., Іваненко Ю.Г.,Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргоюПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність.

Позов обґрунтовано тим, що 22 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 115 000 доларів США з розрахунку 12,5% річних на строк до 22 травня 2038 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань відповідач за договором іпотеки від того ж числа передав у іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1

У зв'язку з наявністю заборгованості просило суд в рахунок погашення останньої, в сумі 2 269 341,07 грн звернути стягнення на квартиру, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на неї.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення ОСОБА_4 заборгованості за кредитом і відсотками в розмірі 2 269 341,07 грн за кредитним договором № 2619/0508/71-031 від 22 травня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 42,60 кв.м., житловою площею 17,90кв.м., яка належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом передачі у власність.

Визнано право власності за ПАТ «Дельта Банк» на вказану однокімнатну квартиру.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Дельта Банк» просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із безпідставності позовних вимог.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачається лише у статтях 335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та 376 (самочинне будівництво) ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Питання звернення стягнення на квартиру ОСОБА_4 врегульоване п. 12 іпотечного договору від 22 травня 2008 року № 2619/0508/71-031-Z-001 між останнім та ВАТ «Сведбанк» ( правонаступник - ПАТ «Дельта Банк»).

Пункт 12 іпотечного договору передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки може проводитися такими способами:

- за рішенням суду (підпункт 12.1. іпотечного договору);

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 12.2. Іпотечного договору);

- згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (підпункт 12.3. іпотечного договору).

При цьому, сторони іпотечного договору визначили (в підпункті 12.3.1. іпотечного договору), що такий шлях звернення стягнення на предмет іпотеки як «передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки» здійснюється лише під час застосування способу звернення стягнення на предмет іпотеки передбаченого підпунктом 12.3. - тобто звернення стягнення згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, укладений сторонами договір іпотеки не передбачає можливості набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 36 того ж закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею цього Закону.

Таким чином висновок суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки є помилковим.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.В. Маляренко
Ю.Г. Іваненко
О.В. Ступак