АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3425/17 Справа № 209/3394/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року по справі за поданням заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року подання заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4 задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязання згідно виконавчого провадження № 47767955, з виконання виконавчого документу № 209/3394 від 24.04.2016 року, виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" боргу в сумі 30637,00 грн.(а.с.91).

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить її суду скасувати, постановити нову, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити (а.с.95-96).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та змісту подання, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Звертаючись до суду з вказаним вище поданням, заступник начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ставив питання про обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим документом № 209/3394 від 24 квітня 2016 року, що виданий Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 30637,00 грн.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції посилався на ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 377-1 ЦПК України та виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобовязання, покладених на нього виконавчим листом, на виклики до державного виконавця не з'являється та нехтує законними вимогами державного виконавця.

Однак, з висновками суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Пунктом 2 ст. 6 цього Закону України передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

У п. 3 Постанови № 6 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.7 ст. 12). У звязку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обовязків, передбачених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст.. 377-1 ЦПК, п. 18 ч. 3 ст..11 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Колегією суддів встановлено, що подання державного виконавця є необґрунтованим, оскільки ним не доведено факт ухилення боржника від виконання зобовязання. Матеріали подання не містять будь-яких доказів ухилення боржника від явки на виклики державного виконавця, оскільки будь-яких доказів їх направлення не містять, як і доказів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У поданні держаний виконавець припускає, що боржник умисно не виконує свої зобовязання, не реагує на виклики держаного виконавця, проте жодних доказів такого суду не надав.

Судом першої інстанції належним чином не перевірено, не досліджено та не проаналізовано, чи вчинено державним виконавцем усі можливих дій, передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, матеріали виконавчого провадження в с удовому засіданні не досліджувалися, подання розглянуто без участі сторін, ОСОБА_4 належним чином про час та місце розгляду справи не повідомлявся.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки судом порушено порядок вирішення зазначеного питання з передачею його на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: