№336/1626/17
пр.№2/336/1247/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Головне Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі ГУ ДСНС України у Запорізькій області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у кімнаті № 18 будинку № 38-б по вул. Миколи Корищенка у м. Запоріжжі.

В обґрунтування позову зазначено, що на балансі позивача знаходиться службове житло, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Корищенка (раніше Кузнєцова), 38-б.

На підставі службового ордеру від 11.03.2013 року працівнику ГУ ДСНС у Запорізькій області ОСОБА_3 на сімю з трьох осіб була надана в користування кімната № 18 в будинку № 38-б по вул. Кузнєцова

22.11.2013 року з ОСОБА_2Є був укладений договір найму цього жилого приміщення. У грудні 2015 року відповідач ОСОБА_2 забрала свої особисті речі та виїхала з гуртожитку, має інше постійне житло за адресою: АДРЕСА_1. Шлюб між ОСОБА_2Є та відповідачкою розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2016 року.

Оскільки дана кімната є службовою, а відповідач не проживає у ній протягом року, та з посиланням на ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України позивач просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнатою № 18 в будинку № 38-б по вул. Миколи Корищенка у м. Запоріжжі та зняти її з реєстрації місця проживання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, пояснила, що жиле приміщення, в якому зареєстрована відповідачка, має статус службового жилого приміщення, але докази на підтвердження цього у ній відсутні.

. Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що спірне житло складається з двох кімнат, було надано її чоловіку ОСОБА_2Є на сімю, в тому числі на її та їх малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя з ОСОБА_2Є не склалося, виникали постійні сварки, останній навіть застосовував до неї фізичне насилля у присутності дитини, тому вона була вимушена залишити квартиру. У грудні 2005 року вона забрала частину своїх речей та переїхала жити до квартири, розташованої по вул. Військбуд, яку вона орендує. Шлюб між ними розірваний, на теперішній час вона не має змоги сплачувати орендовану квартиру. З цих причин мала намір повернутися у спірну квартиру. Однак колишній чоловік чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, змінив замки на вхідної двері, хоча сам у квартирі не живе, має іншу сімю. З приводу перешкод в користуванні спірною квартирою зверталась із заявою до поліції, але їй порекомендували звернутися до суду. Оскільки іншого житла вона з дитиною не має, просила залишити позов без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи своєї довірительки.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, доводи представника відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено наступне.

На підставі ордеру № 8 від 11.03.203 року ОСОБА_3 у звязку з трудовими відносинами з Головним Управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області на сімю з трьох осіб, отримав в користування кімнату № 18 в будинку № 38-б по вул. Кузнєцова в м. Запоріжжі загальною площею 52,94 кв.м., житловою площею 27,8 кв. До складу сімї входять: дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а .с. 7).

22.11.2013 року між Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій У Запорізькій області та ОСОБА_5 укладено договір найму цього житлового приміщення (а.с. 8-10).

Згідно довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області № 4;/4 від 15.03.2017 року, у кімнаті № 18 в будинку № 38-б по вул. Миколи Крищенка (Кузнєцова), проживає та зареєстрований ОСОБА_3 та його син ОСОБА_4. Колишня дружина ОСОБА_2 має реєстрацію за даною адресою з 27.03.2013 року, але фактично не проживає з грудня 2015 року (а.с. 19).

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вказує ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у звязку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів .Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ст. ст. 121,122 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Верхового Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної міської районної в місті Ради про включення їх до числа службових.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін., та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Частино.ю 1 ст. 58 цього Кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм закону випливає, що судовому захисту підлягає право, набуте в установленому законом порядку.

В порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивач не надав суду докази на підтвердження того, що спірне жиле приміщення віднесено до службових, що в свою чергу позбавило суд зясувати законність надання спірного житла.

Водночас за положеннями ст. ст. 24, 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В обґрунтування позову представник позивача одночасно посилається на ст. ст. 71, 107 ЖК України, якими передбачені різні підстави втрати особою права користування жилим приміщенням.

За змістом розяснень п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами), у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення) про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК.

Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному зясуванню .обставин справи, розяснив представнику позивача його право змінити предмет або підставу позову, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, але остання своїм правом не скористалась, підстави позову не конкретизувала, доказів на підтвердження права, набутого в установленому законом порядку, не надала.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 24, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 71, 107, 118, 121, 122 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення., а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П. Суркова