Справа № 456/2508/16 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/1926/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просили стягнути с солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №16-342/36 від 29 серпня 2008 року в сумі 757 391,67 гривень (а.с.2-4).

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором №16-342/36 від 29 серпня 2008 року в сумі 757 391,67 гривень, суму сплаченого судового збору 11 360,88 грн., всього 768 752,55 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що вимога про стягнення неустойки за договором споживчого кредиту є явно завищеною. Зверталася до банку з заявами про реструктуризацію боргу, про зарахування коштів з депозитного рахунку, однак банк не пішов на поступки. Стягнення неустойки практично в тому ж розмірі, що і основний борг стане непомірним тягарем.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог щодо стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Судом не застосовано позовну давність.

Крім того, в судовому засіданні нею надавалися квитанції про погашення заборгованості, однак такі не взяті судом до уваги.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року слід змінити на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно розрахунку заборгованість відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором від 29 серпня 2008 року станом на 23 червня 2016 року становить 757 391,67 гривень, з них:

300 552,17 гривень сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

103 296,90 гривень сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

2 193,02 гривень сума строкової заборгованості по відсотках;

36 100,97 гривень сума простроченої заборгованості по відсотках;

315 248,61 гривень пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках.

Колегія не погоджується з висновком суду, щодо стягнення з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та відсотках в сумі 315 248,61 гривень, а відтак і розподілом судових витрат по справі.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві такі ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитними договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1,2 ст.1054) ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.631 ЦК України строком є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1,3 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом , зокрема, сплата неустойки.

Статтею 553 ЦК визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо за договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом та матеріалами справи установлено, що 29 серпня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту у розмірі 40 000 доларів США під 8,5 % річних з кінцевим терміном погашення до 29 серпня 2018 року (а.с.20-22).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №16-342/36 від 29 серпня 2008 року, між Банком та ОСОБА_3 у той же день було укладено договір поруки згідно якого останній зобов'язався у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, виконати за неї (а.с.27).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №16-342/36 від 29 серпня 2008 року та допущенням заборгованості суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачів як солідарних боржників:

300 552,17 гривень строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

103 296,90 гривень простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

2 193,02 гривень строкової заборгованості по відсотках;

36 100,97 гривень простроченої заборгованості по відсотках.

У той же час, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту та простроченої заборгованості за відсотками в сумі 315 248,61 гривень суд першої інстанції не врахував наступного.

На час укладення ОСОБА_2 кредитного договору №16-342/36 від 29 серпня 2008 року 1 долар США становив 4,8457 гривень.

У зв'язку із знеціненням національної валюти по відношенню до долара США, оплата щомісячного платежу ОСОБА_2 збільшилася.

За період з 29 серпня 2008 року по 31 грудня 2014 року ОСОБА_2 не порушувала виконання кредитного договору і за цей період нею сплачено 40349,91 доларів США (повернула те, що отримала в банку).

29 січня 2015 року, 27 лютого 2015 року та 02 квітня 2015 року ОСОБА_2 зверталася із заявами та листами - зверненнями до керівництва АТ Банк «Фінанси та Кредит» про реструктуризацію кредитних зобов'язань у зв'язку із складним фінансовим становищем, народженням другої дитини (а.с.69-71), однак такі залишилися поза увагою керівництвом Банку.

Згідно довідки Добрівлянської сільської ради Стрийського району Львівської області від 23 лютого 2017 року ОСОБА_2 зареєстрована і проживає в с. Добрівляни, з своїми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.81).

Довідкою управління праці та соціального захисту населення Стрийської районної державної адміністрації від 22 лютого 2017 року підтверджується, що основним доходом ОСОБА_2, на даний час, є одноразова допомога при народженні дитини в сумі 860 гривень за місяць (а.с.88).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Вищенаведені обставини беззаперечно дають підстави для зменшення неустойки з 315 248,61 гривень до 15 000 гривень, що буде відповідати положенням ч.3 ст.551 ЦК України ст.8 Конституції України (в Україні визнається і діє принцип верховенства права), а також засадам виваженості розумності та справедливості.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо наявності підстав для відмови у позові не знайшли свого підтвердження, тому відхиляються судом як необґрунтовані.

Розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачам пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року зміні на підставі п.3, ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення по суті спору.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст..ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 грудня 2016 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 та з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №16-342/36 від 29 серпня 2008 року в сумі 457 143 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси та Кредит» по 1535 гривень судових витрат.

В решті вимог Публічного акціонерного товариства «Банк» «Фінанси та Кредит» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6