Ухвала

іменем україни

8 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування») про стягнення страхового відшкодування у сумі 112 676 грн58 коп. та відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 29 січня 2014 року між ним та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, за умовами якого страхувальником є ОСОБА_1, а забезпеченим транспортним засобом - «Тойота», номерний знак НОМЕР_1.

28 жовтня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням.

Згідно рахунку-фактури від 27 березня 2015 року № КР-0000093 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», номерний знак НОМЕР_1, становить 112 676 грн58 коп.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Однак ПрАТ «СК «Альфа Страхування» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування у відповідності до п.п. 16.1.4 ч. 2 договору у зв'язку з поданням страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обставини настання страхового випадку, у тому числі надання відомостей про пошкодження, що відбулися у різний час і за різних обставин, як про один страховий випадок.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, за умовами якого страхувальником є ОСОБА_1, а забезпеченим транспортним засобом - «Тойота», номерний знак НОМЕР_1.

28 жовтня 2014 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_1, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на перешкоду - бетонний блок.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді зауваження.

Згідно рахунку-фактури від 27 березня 2015 року № КР-0000093 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», номерний знак НОМЕР_1, становить 112 676 грн58 коп.

30 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

З листа ПрАТ «СК «Альфа Страхування» від 16 січня 2015 року судами встановлено, що страхова компанія відмовила у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування на підставі п.п. 16.1.4 ч. 2 договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу - подання страховиком свідомо неправдивих відомостей про обставини настання страхового випадку та надання відомостей про пошкодження, що відбулися у різний час і за різних обставин, як про один страховий випадок.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Пунктом 16.1.4 договору страхування підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування визначено подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей або обставин настання страхового випадку, у тому числі надання відомостей про пошкодження, що відбулися в різний час і за різних обставин, як про один страховий випадок.

Згідно з висновком фахівця ОСОБА_3 від 9 січня 2015 року складеним за зверненням ПрАТ «СК «Альфа Страхування» зовнішні сліди та пошкодження (передній бампер, блок фари, декоративна решітка радіатору, трубки радіатору кондиціонеру) на передній частині автомобіля «Тойота», номерний знак НОМЕР_1 утворились від фронтального контакту пластикового облицювання переднього бамперу транспортного засобу з вертикальною жорсткою абразивною поверхнею, яка була розташована на висоті 18-48 см від опорної поверхні. Проте пошкодження корпусу блоку ABS на автомобілі не могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 28 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спростовуючи заперечення позивача щодо особи, яка складала зазначений висновок, як такої що з 30 жовтня 2012 року не підтвердила свою кваліфікацію судового експерта, суд дійшов правомірного висновку, що ОСОБА_3 здійснював огляд пошкодженого транспортного засобу та проводив дослідження як фахівець, який має вищу технічну освіту та фахову підготовку експерта, а не як судовий експерт.

Крім того, за клопотанням позивача ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 2 вересня 2015 року у справі призначено судову автотехнічну експертизу, яка не була проведена через несплату її вартості позивачем.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив, що позивачем до страхової компанії надано неправдиві відомості щодо обставин пошкодження транспортного засобу та вказано наявність пошкоджень на автомобілі, що відбулись у різний час і за різних обставин, як про один страховий випадок, що у відповідності до умов договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, та норм чинного законодавства є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, тому касаційна скарга відповідно до положень ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягає відхиленню, а судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко

Судді: Є.П.Євграфова

О.І.Євтушенко