Єдиний унікальний номер судової справи 201/4784/16-ц
Номер провадження № 2/201/1621/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 червня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Вильяма до ОСОБА_2, третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 березня 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 Вильяма до ОСОБА_2, третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту.

Представник позивача ОСОБА_3 в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року ОСОБА_1 Вильям на праві власності належить квартира № 29, розташована у будинку № 102а по вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпро. Проте постановою Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 22 червня 2012 року при виконанні виконавчого провадження № 18448528, боржником за яким є ОСОБА_2, було накладено арешт на 1/5 частину зазначеної квартири, належної позивачу. Заяви позивача на адресу Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції щодо зняття арешту були проігноровані, у звязку з чим позивач просив суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме: 1/5 частини квартири № 29, розташованої в будинку № 102а по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпро, накладений на підставі постанови Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 18448528 від 22 червня 2012 року, номер запису про обтяження 15995473.

Представник позивача надав заяву, в якій просив здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою його місця реєстрації, причини неявки не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач та третя особа належним чином повідомлялись про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за їхньої відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 29 квітня 2005 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 Вильям з іншого боку, за умовами якого останній придбав у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14).

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 серпня 2016 року за номером запису про право власності 15995357 було внесено відомості щодо права власності ОСОБА_1 Вильяма на квартиру № 29 у будинку № 102а (а.с. 14, 15-16).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 00920687 від 30 серпня 2016 року вбачається, що постановою Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції (найменування якого змінено на Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) від 22 червня 2012 року при виконанні виконавчого провадження № 18448528, боржником за яким є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), було накладено арешт на 1/5 частину квартири № 29, розташованої у будинку № 102а по вул. Набережна Перемоги у м. Дніпро, номер запису про обтяження 15995473 (а.с. 15-16).

Позивач звертався на адресу Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про зняття арешту із 1/5 частини вказаної квартири, проте арешт не було знято, відповіді на заяву не було надано.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном, в тому числі вимагати виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту у випадку безпідставного вжиття таких обмежень у звязку з зобовязаннями іншої особи боржника.

Частинами 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 Вильяму на законних підставах належить право власності на квартиру АДРЕСА_2, а наявність арешту на 1/5 частині цієї квартири обмежує його право на розпорядження належним йому на праві власності майном, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та зняти арешт із 1/5 частини зазначеної квартири, накладений на підставі постанови Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ № 18448528 від 22 червня 2012 року, номер запису про обтяження 15995473.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74, 76, 77, 79, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_8 Вильяма до ОСОБА_2, третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зняти арешт з 1/5 частини квартири № 29, розташованої у будинку № 102а по вулиці Набережна Перемоги у місті Дніпро, накладений постановою Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ВП№ 18448528 від 22 червня 2012 року, номер запису про обтяження 15995473.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський