Справа № 569/1757/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області,
в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, суд
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом поміщення оголошення у газеті «Вісті Рівненщини» № 12 від 24 березня 2017 року, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові. Просив суд, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Суд заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:
ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу ВКІ №482100, посвідченого 13 березня 2008 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстраційний №1785.
Пунктом 7 вищевказаного договору встановлено, що продавець ОСОБА_4 засвідчує, що особи, які проживають і зареєстровані в квартирі на момент укладення цього договору не заперечують щодо виселення (зняття з реєстрації) з квартири в строки, встановлені договором, тобто до 01 квітня 2008 року.
На момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 13 березня 2008 року всі зареєстровані в квартирі особи були зняті з обліку, що стверджується копією будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2.
На даний час, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та фактично проживають позивач, його дружина та їхня спільна дитина, що стверджується копією адресної картки виданою адміністратором управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради ОСОБА_5.
Зі слів позивача, у вересні 2016 року на його адресу надійшло повідомлення про виклик до суду ОСОБА_2 При зверненні позивача до управління соціального захисту населення Рівненської міської ради для оформлення субсидії, виявлено, що відповідач ОСОБА_2 і досі зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, з моменту купівлі-продажу квартири у ній проживають і користуються позивач із сімєю, ОСОБА_2 після 13 березня 2008 року квартирою не користувався, речі останнього у квартирі відсутні.
Із копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_2, який був попереднім власником квартири, передав право власності на вказану квартиру ОСОБА_6 по біржовому контракту від 12.07.2001 року.
Позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, через необхідність витребування і подання додаткових документів, вирішення інших питань повязаних з реєстрацією ОСОБА_2, хоча особа останнього позивачу та членам його сімї невідома.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно п.1 ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до розяснень пунктів 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Пунктом першим статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки судом встановлено, факт відсутності відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 з березня 2008 року, а також факт перешкоджання позивачу у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з кожного з відповідачів слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 225 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задоволити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_7