АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3601/17
Справа №644/7222/16ц Головуючий 1 інст. Зяброва О.Г.
Категорія : трудові Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Швецової Л.А.,

суддів Котелевець А.В., Кругової С.С.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ № 1073-к від 09.08.2016р., виданий ДП «Завод «Електроважмаш» про звільнення його з роботи, поновити його на посаді газорізальника 5 розряду та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 09.08.2016р. його було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Дане звільнення він вважає незаконним, оскільки він є кадровим донором Харківського обласного центру служби крові і при здачі крові має право на два дні відпочинку. З 01 по 30 червня 2016р. він перебуваючи у щорічній відпустці здав двічі кров і відповідно мав 4 дні додаткового відпочинку, які він використав у робочі дні на підприємстві з 04 по 07 липня 2016р., після чого вийшов на роботу. Проте, відповідач врахував йому лише два дні відпочинку, а інші дні визначив як прогул. 03.08.2016р. позивач також був на здачі крові, про що він повідомив підприємство завчасно, тому 04 серпня 2016р. він також не був на роботі, оскільки мав у цей день додатковий день відпочинку за здачу крові. Отже, жодних прогулів у нього не має. Також, не було згоди профспілкового комітету, членом якого він є, на звільнення його з роботи. Таким чином, звільнення відбулось незаконно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення районного суду, новим рішенням задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, а саме звільнення. Також судом першої інстанції не вірно застосовано ст..9, 10 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» стосовно розрахунку додаткових днів відпочинку за здачу крові.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення проти них, колегія відповідно до положень ст..308 ЦПК України, вирішила апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст..60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Завод «Електроважмаш» на посаді газорізальника 5 розряду.

Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, із яким укладено трудовий договір. Статтею 29 КЗпП України на власника (уповноваженого ним органу) покладено обов'язок щодо роз'яснення працівникові до початку його роботи прав та обов'язків, інформування щодо умов праці. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

Наказом № 1073-к від 09.08.2016р. ОСОБА_1 був звільнений з даного підприємства за прогули без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У разі порушення працівником трудової дисципліни до нього застосовуються стягнення, передбачені ст. 147 КЗпП України (догана, звільнення). Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який виплачується з дня укладення трудового договору.

Згідно з п.2 ч.2 ст.11 зазначеного закону щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі виконання працівником державних або громадських обовязків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 червня по 30 червня 2016 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці.

08.06.2016р. та 22.06.2016р. ОСОБА_1, будучі активним кадровим донором Харківського обласного центру служби крові, здавав кров (компоненти крові).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» в день давання крові та (або) її компонентів, а також в день медичного обстеження працівник, який є або виявив бажання стати донором, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності із збереженням за ним середнього заробітку. Після кожного дня давання крові та (або) її компонентів, в тому числі у разі давання їх у вихідні, святкові та неробочі дні, донору надається додатковий день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку. За бажанням працівника цей день може бути приєднано до щорічної відпустки або використано в іншій час протягом року після дня давання крові чи її компонентів.

Таким чином, ОСОБА_1 після давання крові 08.06.2016р. та 22.06.2016р. мав право на 4 дні додаткового відпочинку, які були за його бажанням приєднані до його щорічної відпустки у 2016 році.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 повинен був приступити до роботи на підприємстві 05 липня 2016 року.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За змістом п. 24 вказаної Постанови при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з 05 липня 2016 року по 07 липня 2016 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин, оскільки відповідно до вимог ст..6 Закону України «Про відпустки», позивачу надається щорічна відпустка у календарних днях, тому ОСОБА_1 на підставі наданої їм заяви, щорічну відпустку було продовжено на 4 календарних дні (тобто до 04 липня 2016 року включно).

Матеріали справи свідчать про те, що згідно заяви ОСОБА_1 від 27.07.2016р., він виявив бажання давати кров у якості донора 03 серпня 2016 року, а додатковим днем відпочинку він за бажанням визначив 03 жовтня 2016 року. Дана заява була узгоджена з керівництвом ДП «Завод «Електроважмаш» .

04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважної причини.

Як вбачається з власноруч написаної ОСОБА_1 заяви від 27.07.2016р. додатковим днем відпочинку після здавання крові 03.08.2016р. він за своїм бажанням вирішив узяти день 03 жовтня 2016 року.

Що стосується згоди профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 з даного підприємства, то відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету № 63 від 08 лютого 2017 року первинна профспілкова організація ДП «Завод «Електроважмаш» прийняла рішення про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за здійснення прогулу без поважних причин (а.с.89).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді