Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/360/17
Провадження № 2/670/239/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, приватного нотаріуса Віньковецького нотаріального округу Хмельницької області про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_2 11.08.1989 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Карачієвецької сільської ради, що за своїм змістом розпорядження (волевиявлення) спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти йому ОСОБА_1 все майно, яке належало ОСОБА_2

В обґрунтування позову вказував, що згідно заповіту, посвідченого секретарем Карачієвецької сільської ради Віньковецького району 11.08.1989 року та зареєстрованого в реєстрі за № 25 ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 все майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право.

10.07.1998 року ОСОБА_2 померла, та після її смерті відкрилась спадщина.

ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус повідомив йому про відмову у видачі свідоцтва через те, що заповіт складено на внука ОСОБА_1, яким заявник не являється, і тому факт родинних відносин він довести не може.

У звязку з цим позивач просить тлумачити заповіт таким чином, що заповіт складено на нього, тобто ОСОБА_1, а не на внука ОСОБА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримав, та пояснив, що ОСОБА_2 доводилась йому рідною тіткою по лінії батька ОСОБА_3, а не бабусею.

У вказане судове засідання сторони не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим справа розглянута згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Секретар виконкому Карачієвецької сільської ради ОСОБА_4 надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1

Заслухавши заявника, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що згідно заповіту від 11 серпня1989 року, посвідченого секретарем Карачієвецької сільської ради ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі за № 25, ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно своєму внуку ОСОБА_1.

10 липня 1998 року ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, одиноко, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БВ № 084524 та довідкою Карачієвецької сільської ради від 02.03.2017 року № 258.

Згідно довідки Карачієвецької сільської ради від 02.03.2017 року № 259 після смерті ОСОБА_2 шляхом вступу в оперативне управління майном вступив заявник ОСОБА_1, і таким чином прийняв спадщину. Інших спадкоємців немає.

Згідно інформації від 26.06.2016 року, наданої на запит суду, приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась, але заявнику повідомлено про неточності у складеному заповіті та неможливість у звязку з цим видати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст. 213 ЦК України.

За відсутності згоди між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст. 1233ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Встановлений статтею 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення заповіту, не є вичерпним.

За змістом вказаних норм тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства оцінюється судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Зі змісту спірного заповіту вбачається, що заповідач заповів все майно ОСОБА_1, який зазначений у заповіті як «онук», однак згідно пояснень заявника фактично він доводиться ОСОБА_2 племінником.

Отже, при розгляді даної справи, суд, беручи до уваги роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшов висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо розуміння змісту правочину і тому його слід витлумачити у судовому порядку, однак, лише відповідно до того, що в ньому дійсно виражено.

Тому враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що зі змісту заповіту чітко вбачається, що заповідач заповів все своє майно саме ОСОБА_1, який не є внуком заповідача, про що останньому було відомо, та за таких обставин позов слід задовольнити.

Керуючись ст. 213, ст. 1256 ЦК України, ст. 8, ст. 10, ст. 60, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, приватного нотаріуса Віньковецького нотаріального округу Хмельницької області про тлумачення заповіту, задовольнити.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_2, посвідченого 11.08.1989 року секретарем Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 25 таким чином: «Все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю ОСОБА_1».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення через Віньковецький районний суд до Апеляційного суду Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Волкова