Справа № 457/417/16 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/2068/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю представників ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 грудня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до Управління комунальної власності Трускавецької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_8, з участю третьої особи: Органу опіки і піклування Трускавецької міської ради, про скасування свідоцтва про право власності на квартиру, скасування державної реєстрації права власності,-

в с т а н о в и л а:

8 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до Управління комунальної власності Трускавецької міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8, з участю третьої особи: органу опіки і піклування Трускавецької міської ради, про скасування свідоцтва про право власності на квартиру, державної реєстрації права власності.

В обґрунтування своїх виог посилається на те, що вона (позивач) є дочкою та сестрою відповідачів по справі. Її мати ОСОБА_7 у 2015 році звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовною заявою про визнання свої дітей ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10 такими, що втратили право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстрації. Після задоволення позову на підставі рішення суду відповідачів знято з реєстрації у цій квартирі та приватизовано квартиру без їх участі. В подальшому рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 3 лютого 2015 року скасовано. Рішенням цього ж суду від 5 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду львівської області від 29 грудня 2015 року, в позові ОСОБА_7 про визнання ОСОБА_6, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 такими, що втратили право користування спірним житлом, відмовлено. Просить позов задовольнити, оскільки вважає свої права порушеними.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації - управління комунальної власності Трускавецької міської ради №3 від 26 березня 2015 року. Скасовано свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) від 31 березня 2015 року серія НОМЕР_1, видане управлінням комунальної власності Трускавецької міської ради, та державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1. Проведено розподіл судових витрат шляхом стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1102,40 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що приватизація квартири АДРЕСА_1 була здійснена відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» без будь-яких порушень. Вказує, що станом на час приватизації квартири, інші мешканці житла покинули Україну на тривалий термін, не інформували про мету свого перебування за межами України. Стверджує, що рішенням Трускавецького міського суду Львівської області вони були визнані такими, що втратили право користуавння квартирою.

Заслухавши суддю-доповідача, представників, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскільки в частині розподілу судових витрат суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, тому з висновками суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради народних депутатів від 18 лютого 1986 року за № 80 «Про надання квартири громадянці ОСОБА_6.» сім'ю з п'яти осіб (ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_9.) забезпечено житлом та надано право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Трускавецького міського суду від 3 лютого 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнано такими, що втратили право користування вказаною квартирою. За заявою ОСОБА_6 це рішення переглянуте і скасоване ухвалою від 21 липня 2015 року.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 5 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року, відмовлено ОСОБА_7 в задоволенні позову до ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_9, з участю третьої особи: Трускавецького міського сектору ДМС ГУ ДМС у Львівській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстрації.

Рішенням суду від 5 листопада 2015 оку, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на час розгляду справи в спірній квартирі не проживають, що стверджується актами, складеними комісією ОСББ «Дукат» від 3 травня, 21 серпня та 2 грудня 2014 року. Вони працюють в Републіці Італія, що стверджується дозволом на проживання впродовж тривалого періоду ОСОБА_6 в цій країні, дозволом на проживання для найманої праці ОСОБА_10, дозволом на проживання для найманої праці ОСОБА_9 Дочка ОСОБА_6 є ученицею другого клас державного наукового ліцею імені Терези Гуллаче Талотта у м. Рим, Республіка Італія, що стверджується відповідною довідкою.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 3 цієї норми жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи, у тому числі за кордоном - протягом усього часу виконання цієї роботи.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд встановив, що відповідачі з поважних причин відсутні за місцем знаходження спірного житла, відтак, відповідно до ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР за ними зберігається жиле приміщення протягом усього часу виконання ними роботи за кордоном.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 5 листопада 2015 року встановлені обставини щодо тих самих осіб, які беруть участь у цій справі і в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України такі не підлягають доказуванню.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_6 здійснили приватизацію спірної квартири після ухвалення заочного рішення суду, яким ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було визнано такими, що втратили право на користування житлом. Це заочне рішенні в наступному скасоване.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки за ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зберігається право на користування спірною квартирою, у якій вони відсутні тимчасово з поважних причин, то приватизацією цієї квартири ОСОБА_7 і ОСОБА_5 позбавлені права на приватизацію цієї квартири ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відповідно до ЗаконуУкраїни «Про приватизацію державного житлового фонду»; чим порушені житлові права позивачів, які підлягають судовому захисту.

Суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову,оскільки приватизація спірної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з наступною реєстрацією їх права власності на цю квартиру суперечить вимогам закону, порушує права а законні інтереси позивачів.

З такими висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. В цій частині оскаржуване рішення належить залишити без змін.

В частині розподілу судових витрат, які стягнуто з відповідачів солідарно, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення судових витрат в розмірі 551,20 грн. з кожної з відповідачів.

Керуючись ст. 88, ст. 303, п.1, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 грудня 2016 року в частині розподілу судових витрат, - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути в користь ОСОБА_6 (АДРЕСА_1) з ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) та ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), з кожної - по 551,20 грн. судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: