У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та інтересах дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області, про виселення з гуртожитку за касаційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Міністерства оборони України (далі - КЕВ м. Одеси) звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що при проведенні інвентаризації мешканців гуртожитків військового містечка АДРЕСА_2 виявлено, що відповідачі без ордера вселились до трикімнатного блоку площею 62,2 кв. м у гуртожитку Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з проходженням ОСОБА_3 військової служби. У 2004 році ОСОБА_3 звільнено з військової служби, він не знаходиться на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні, тому відповідачі не мають права на проживання у зазначеному гуртожитку.

Ураховуючи викладене, позивач на підставі ст. ст. 127, 128 ЖК УРСР просив суд виселити відповідачів із дітьми з гуртожитку Міністерства оборони України.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2016 року, у задоволенні позову КЕВ м. Одеси відмовлено.

У касаційній скарзі КЕВ м. Одеси просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову КЕВ м. Одеси, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 звільнений 17 листопада 2004 року з лав Збройних Сил України у зв'язку із скороченням штату, тому відповідно до положень ст. 125 ЖК УРСР не може бути виселеним з гуртожитку зі своєю родиною, в якій є неповнолітні діти, без надання іншого жилого приміщення.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що відповідачі, як і особи, зазначені в ст. 125 ЖК УРСР, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення. При цьому позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про те, відповідачі не незаконно проживають у належному Міністерству оборони України гуртожитку.

Проте повністюпогодитись із висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 31 липня 2000 року був призваний у Збройні Сили України.

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16 березня 2004 року, його дружина - ОСОБА_7, з 21вересня 2004 року. Також з ними за вказаною адресою мешкають їхні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

17 листопада 2004 року ОСОБА_3 звільнений зі Збройних Сил України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і підстави заселення у гуртожиток.

Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст. 132 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 ЖК УРСР, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Судом установлено, що будівлі, розташовані в Одеському гарнізоні за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Самборського (військове містечко № 1), є нерухомим військовим майном, яке належить Міністерству оборони України, знаходилось на балансі Котовської КЕЧ району, а 10 липня 2008 року за актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м. Одеси. Зокрема, будинок АДРЕСА_1 є гуртожитком Міністерства оборони України.

Згідно зі ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до п. 5.1. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, гуртожитки Міністерства оборони України призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах Міністерства оборони України або проходження ними військової служби, за умови відсутності в них місця проживання за місцем служби.

У ст. 31 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі ст. 34 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Проте апеляційний суд зазначених вимог закону не врахував та не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не проходять дійсну військову службу у Збройних Силах України, не знаходяться на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов у гарнізоні.

Відповідно до положень ст. 129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

У п.5.3. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Разом з тим апеляційний суд не з'ясував, чи видавався відповідачам спеціальний ордер на спірну житлову площу в гуртожитку Міністерстваоборони України.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_3 звільнено з лав Збройних Сил України у 2004 році з вислугою 4 роки та безпідставно послався на положення ст. 125 ЖК УРСР, в якій передбачено, зокрема, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як 10 років; осіб, звільнених у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників, не встановивши при цьому, чи на законних підставах відповідачі вселились до гуртожитку.

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-83цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначені вище вимоги закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства оборони України задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик