Справа № 132/2605/16-ц Провадження № 22-ц/772/1725/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Шемети Т.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів від суми позики,-

встановила:

14 вересня 2016 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів від суми позики.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 13 липня 2014 року відповідач взяв у ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 8700 дол. США, які зобовязався повернути у термін до 16 серпня 2016 року. В підтвердження факту отримання грошей та їх повернення ОСОБА_2 була написана відповідна розписка в простій письмовій формі. У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за розпискою, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення боргу. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти в сумі 8700 доларів США, що за офіційним курсом гривні, встановленого Національним Банком України станом на 07.07.2016 року еквівалентно - 216124 грн. 53 коп., а також 2170 грн. 15 коп. сплаченого судового збору та 5000 грн. за надання правової допомоги.

Так, рішення суду в добровільному порядку відповідачем, станом на 13 вересня 2016 року, не виконано. Оскільки зобов'язання не виконано, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування позикою, а саме 117 933 грн. 71 коп. (111 630 грн.61 коп. +5290 грн.58 коп. + 1012 грн. 52 коп).

Тому, просив суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 117933 (сто сімнадцять тисяч девятсот тридцять три) грн.. 71 коп., а також стягнути судовий збір в сумі 1179 (одна тисяча сто сімдесят девять) грн. 33 коп.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів від суми позики задоволено.

Не погоджуючись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам справи.

На думку ОСОБА_2, судом першої інстанції було порушено п. 24 постанови пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції», а саме, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

До ухвалення судового рішення щодо кожної із зазначених процесуальних дій суд розяснює сторонам їх наслідки, однак при винесенні рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що визнання позову відповідачем суперечить закону та не розяснив відповідачу наслідків визнання позову.

Крім того, в порушення норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України суд першої інстанції обчислив відсотки в період з 14 липня 2014 року по 18 липня 2016 року в розмірі облікової ставки НБУ в іноземній валюті, а саме 8700 (вісім тисяч сімсот) доларів США, а не на її еквівалент у гривні.

Також, вважає, що суд першої інстанції незаконно нарахував в іноземній валюті проценти в розмірі 3% річних від суми боргу за період з 17 серпня 2014 року по 18 липня 2016 року.

Незаконним, на думку відповідача, було нарахування в іноземній валюті та стягнення процентів в розмірі 3% річних за період з 19 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року на заборгованість за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року, оскільки правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульованих ЗУ «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання, передбаченого ст. 625 ЦК України.

Тому, просить скасувати рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 липня 2014 року відповідач взяв у ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 8700 дол. США, які зобовязався повернути у термін до 16 серпня 2016 року. В підтвердження факту отримання грошей та їх повернення ОСОБА_2 була написана відповідна розписка в простій письмовій формі. У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за розпискою, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення боргу. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти в сумі 8700 доларів США, що за офіційним курсом гривні, встановленого Національним Банком України станом на 07.07.2016 року еквівалентно - 216124 грн. 53 коп., а також 2170 грн. 15 коп. сплаченого судового збору та 5000 грн. за надання правової допомоги.

Так, рішення суду в добровільному порядку відповідачем, станом на 13 вересня 2016 року, не виконано, тому ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення процентів за договором позики. Оскільки зобовязання не виконано, 31.10.2016 року Калинівським районним судом Вінницької області було ухвало рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача відсотки за користування позикою та суму 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Передбачене в ст. 1048 ЦК України право сторін на встановлення плати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати, у тому числі й установлення оплати в твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позичальником, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє позичальника права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних позичальнику відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тому доводи ОСОБА_4 про незаконність нарахування трьох відстостків річних за період з 19 липня 2016 року по 13 вересня 2016 року на заборгованість за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 липня 2016 року, оскільки дані правовідносини виникають з приводу виконання судових рішень та регулюються ЗУ «Про виконавче провадження», є безпідставними.

Згідно з нормами Цивільного Кодексу, що стосуються позикових правовідносин, позикодавець ( кредитор) має право стягнути з позичальника ( боржника), крім самої позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, такі види процентів: 1) проценти за користування позикою у розмірі, встановленому у договорі, а якщо він не встановлений, то розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ( ч.1 ст. 1048 ЦК України); 2) три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625, ч.1 ст. 1050 ЦК).

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення з відповідача процентів за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми.

Однак, суд першої інстанції не вірно провів розрахунки суми процентів згідно облікової ставки в період з 14 липня 2014 року по 19 липня 2016 року та три процента річних від простроченої суми, в період з 17 серпня 2014 року по 18 липня 2016 року, оскільки розрахунок був здійснений в іноземній валюті, а саме в доларах США, що являється порушенням норм матеріального права.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що рішення Калинівського районного суду Вінницькрї області від 31 жовтня 2017 року слід скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Згідно п. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості , того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях.

Разом з тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов»язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов»язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс14 зазначено, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Колегія суддів прийшла до висновку, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не вірно здійснив розрахунок процентів за невиконання умов договору позики укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, від 16.07.2014 року, при стягненні з відповідача суми процентів за користування коштами відповідно до облікової ставки Національного банку України та 3% річних від простроченої суми за вищевказаним договором позики, слід виходити з наступного розрахунку.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 /а.с. 4/ останній отримав 16.07.2014 року грошові кошти від ОСОБА_3 в сумі 8700 /вісім тисяч сімсот/ доларів США, які зобов'язався повернути 16.08.2014 року.

Тобто, вказаний факт свідчить про те, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти в користування 16.07.2014 року, а не 13.07.2014 року, як зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Розмір процентів від суми позики колегія суддів визначає за формулою:

П= ОС+КДП *РОБ/КДР/100

П - проценти

ОС облікова ставка

КДП - кількість днів у періоді

РОБ розмір основного боргу в доларах

КДР кількість днів у році

За періоди:

з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року ставка 12.5% (119 днів)

216124,53 грн. х 12.5% х 119 : 365 : 100 = 8807.81 грн.

з 14.11.2014 року по 05.2015 року ставка 14% (52 дні)

216124,53 грн. х 14% х 52 : 365 : 100 = 4310.65 грн.

з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року ставка 19,5 % (26 днів)

216124,53 грн. х 19.5% х 26 : 365 : 100 = 3002.06 грн.

з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року ставка 30% ) (177 дні)

216124,53 грн. х 30% х 177 : 365 : 100 = 31441.68 грн.

з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року ставка 22% (28 днів)

216124,53 грн. х 22% х 28 : 365 : 100 = 3647,47 грн.

з 25.09.2015 року по 29.10.2015 року ставка 22% (35 днів)

216124,53 грн. х 22% х 35 : 365 : 100 = 4559,34 грн.

з 30.10.2015 року по 17.12.2015 року ставка 22% (48 днів)

216124,53 грн. х 22% х 48 : 365 : 100 = 6253,80 грн.

з 18.12.2015 року по 28.01.2016 року по 22% (42 дні)

216124,53 грн. х 22% х 42 : 365 : 100 = 5471,20 грн.

з 29.01.2016 року по 03.03.2016 року по 22% (32 дні)

216124,53 грн. х 22% х 32 : 365 : 100 = 4168,54 грн.

з 04.03.2016 року по 21.04.2016 року ставка 19% (49 днів)

216124,53 грн. х 19% х 49 : 365 : 100 = 5512,65 грн.

з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року ставка 18% (35 днів)

216124,53 грн. х 18% х 35 : 365 : 100 = 3730,37 грн.

з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року ставка 16,5% (28 днів)

216124,53 грн. х 16,5% х 28 : 365 : 100 = 2735,60 грн.

з 24.06.2016 року по 28.07.2016 ставка 15,5% (35 днів)

216124,53 грн. х 16.5% х 35 : 365 : 100 = 3419,50 грн.

з 29.07.202016 року по 13.09.2016 року 14% (47 днів)

216124,53 грн. х 15.5% х 47 : 365 : 100 = 4313,60 грн.

Загальна сума процентів становить 90749 (дев'яносто тисяч сімсот сорок дев'ять) гривень 53копійок.

Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми за вищевказаним договором позики, колегія суддів проводить за наступною формулою:

(3% Х суму боргу Х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

3% х 216124,53 х 764 (в період з 16.08.2014 року по 13.09.2015 року) / 365 = 13571,43 грн.

Отже, сума процентів 3 % річних від простроченої суми, в даному випадку, складає 13571 (тринадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна) гривня 43 копійки.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки в порушення норм чинного законодавства судом не вірно здійснено розрахунок суми процентів згідно облікової ставки та трьох процентів річних від простроченої суми, який підлягав обчисленню в національній валюті «гривні», а не в іноземній валюті «доларах США», а отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 104320,96 грн., з яких: 90749,53 грн. проценти за договором позики, 13571,43 грн. 3% річних від простроченої суми. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Враховуючи норми ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем, слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1037,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 31.10.2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 104320 (сто чотири тисячі триста двадцять) гривень 96 копійок, з яких: 90749 (дев'яносто тисяч сімсот сорок дев'ять) гривень 53 копійки проценти за договором позики, 13571 (тринадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна) гривня 43 копійки 3% річних від простроченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати в сумі 1037 (одна тисяча тридцять сім) гривень 80 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_5

Судді /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом. ОСОБА_5