Провадження № 2/369/983/17
РІШЕННЯ
Іменем України
20.06.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Пилипець А.Б., Потоцька О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в :
У листопаді 2016 року позивачі звернулись з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , їх відповідно дружина та мати, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, яке складається із квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 , автомобіля ВАЗ- 21013, номерний знак НОМЕР_1 та грошових вкладів в Ощадбанку. Позивачі зазначають, що спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину в установлений законом 6-ти місячний строк відповідно до ст.ст.1268 та 1269 ЦК України є ОСОБА_1 - вдівець померлої, ОСОБА_2 - син померлої та відповідач по справі ОСОБА_3 - син померлої. Беручи до уваги ті обставини, що відповідач ухилявся від надання допомоги матері (спадкодавцеві), яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, то вони змушені звернутися до суду з даним позовом про усунення відповідача від права на спадкування. Позивачі також послались на те, що померла ОСОБА_4 будучи людиною похилого віку, та яка постійно хворіла у грудні 2015 року перенесла інсульт. Вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Вишневій міській лікарні. Для лікування їй потрібні були значні кошти та моральна підтримка, але відповідач ухилявся від надання будь - якої допомоги матері. До нього не раз звертались за допомогою, але він відмовляв в наданні допомоги, навіть у моральній підтримці матері. Після виписки матері із лікарні, вона була також в такому тяжкому стані, що потребувала лікування та догляду. Вона разом з позивачем ОСОБА_1 поїхали в с. Шевченкове Малинського району Житомирської області, так як хворій було краще на свіжому повітрі і в приватному будинку. Але, періодично вони привозили матір до квартири в м. Вишневе, так як їй необхідно було до лікаря, щоб продовжувати курс лікування. Відповідач, який проживає в цій квартирі зі своєю сім`єю, замість того, щоб допомогти та підтримати матір, знущався над нею. Він вчиняв відносно неї фізичне та психологічне насильство. Він ображав її, принижував не дозволяв вільно пересуватися по квартирі та в місця для здійснення потреб та гігієни. Від такого знущання з боку сина, померла була морально та фізично подавлена і ще більше стан здоров`я її погіршився. Вона не раз зверталась до нього за підтримкою та допомогою, але він навіть слухати про це не хотів. Відповідач так погано відносився до матері, що у березні 2016 року прийшлось навіть викликати поліцію.

Позивачі також зазначили, що 07 травня 2016 року у їх дружини та матері стався другий інсульт, після якого вона була взагалі в безпорадному стані та прикута до ліжка. Вони по черзі доглядали за нею. Відповідач же відмовився надавати будь яку допомогу матері. Він жодного разу навіть не приїхав до матері. Після другого інсульту мати вже не змогла стати на ноги та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Факт перебування їх дружини та матері в безпорадному стані та її хвороба підтверджується випискою із історії хвороби. Той факт, що відповідач ухилявся від надання допомоги матері, яка її потребувала, можуть підтвердити свідки. Позивачі вважають, що відповідач, який ухилявся від надання допомоги хворій матері та застосовував до неї психологічне насильство, ображав її, повинен бути усунений від права на спадкування на майно, яке він не заслуговує. Відповідач навіть не приймав участь у похованні матері. Поховав матір ОСОБА_2 за власний рахунок, що підтверджується довідкою від 19.05.2016 р. за № 977. Крім того, грошові вклади, які входять до складу спадкового майна не належали фактично матері. Ці кошти, він ОСОБА_2 , отримав від Київського обласного військового комісаріату у 2015 році як військовослужбовець (інвалід другої групи), що перебував в зоні АТО, що підтверджується довідкою від 31.08.2016 р. за № 2/4 456. Він просто ці кошти поклав на рахунок матері, тому відповідач навіть не має морального права претендувати на ці кошти.

Виходячи з викладеного та посилаючись на положення ч.5 ст.1224 ЦК України щодо підстав усунення від права на спадкування за законом, позивачі просять суд усунути ОСОБА_3 , 1962 року народження від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували посилаючись на те, що відповідач не ухилявся від надання допомоги матері, надавав грошові кошти на лікування, відвідував її в лікарні. Крім того за матір`ю постійно опікувалися позивачі, тому вона не потребувала допомоги саме від відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 у віці 74 років, дружина позивача ОСОБА_1 та мати позивача ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_3 , яка до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично проживала зі своїм чоловіком, позивачем по справі ОСОБА_1 в с. Шевченкове Малинського району Житомирської області.

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, яке складається із квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 , автомобіля ВАЗ- 21013, номерний знак НОМЕР_1 та грошових вкладів в Ощадбанку.

Спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є позивачі по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 .

13 жовтня 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №283/2016 рік, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . 01 листопада 2016 року з аналогічними заявами до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, з точки зору даної норми закону при розгляді справ такої категорії суд має встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Тобто, ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

З цього випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

З Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3348 вбачається, що гр. ОСОБА_4 з 11.12.2015р. по 21.12.15р. перебувала на стаціонарному лікуванні у Вишнівській міській лікарні, з клінічним діагнозом: «Ц/атеросклероз з арт. гіпертензією. Гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в виді елементів моторної афазії, легкого правостороннього геміпарезу.»

Згідно з «Витягом з протоколу патологоанатомічного дослідження №187» від 18 травня 2016 року, 17.05.2016р. 22.20. гр. ОСОБА_4 померла у неврологічному відділенні Вишнівської міської лікарні. За результатами патологоанатомічного дослідження був встановлений патолого-анатомічний діагноз: «Основне захворювання: Цереброваскулярна хвороба з вогнищами інфарктів лівої тім`яно-скроневої ділянки головного мозку. Церебральний атеросклероз. Ускладнення: Церебральна недостатність. Набряк набубнявіння головного мозку. Супутні захворювання: Гіпертонічна хвороба, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, коронарний атеросклероз».

Згідно висновку спеціаліста №131/17 в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_5 від 04.04.2017 року у гр. ОСОБА_4 з кінця 2015 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 були наявні суттєві функціональні порушення в організмі, які обмежували її життєдіяльність, спроможність своїми силами забезпечувати власні потреби, а тому викликали необхідність постійного стороннього догляду та допомоги.

Враховуючи вищезазначену медичну документацію суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_4 в період з грудня 2015 до дати смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 потребувала стороннього догляду в зв`язку з її хворобою.

Допитані за ініціативою позивачів свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні надали покази, що померла в основному проживала зі своїм чоловіком в селі Житомирської області. За померлою піклувався, доглядав, купував ліки, харчі, всі необхідні для лікування препарати та постійно знаходився з нею в лікарні її чоловік син ОСОБА_9 . Сина померлої ОСОБА_10 в лікарні ніхто не бачив, ніякої допомоги він не надавав.

Допитані за ініціативою відповідача свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в судовому засіданні показали, що померла ОСОБА_4 постійно проживала в селі Малинського району Житомирської області спільно зі своїм чоловіком, де вони обробляли присадибну земельну ділянку. Але вона періодично щомісяця приїздила громадським транспортом у місто Вишневе, щоб отримати пенсію. Підтвердили, що син померлої ОСОБА_9 піклувався за нею, надавав їй допомогу. Так він привозив її у м. Вишневе у травні 2016 року та помістив на лікування у міську лікарню, в зв`язку з інсультом. Крім того зазначили, що син померлої ОСОБА_10 не ухилявся від надання матері допомоги. Давав їй та брату ОСОБА_9 гроші на її лікування, відвідував матір у лікарні.

Надання відповідачем ОСОБА_3 грошової допомоги на лікування спадкодавця ОСОБА_4 підтверджується також розписками про отримання грошей позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем в період з січня по травень 2016 року.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Будь-яких доказів в обгрунтування своєї позиції в суді, які б відповідали вимогам ст. ст. 57-58 ЦПК України та були достатніми для усунення відповідача від права на спадкування, позивачі суду не надали.

Суду також не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ухилявся від надання допомоги матері під час її хвороби.

Твердження позивачів про те, що між відповідачем та спадкодавцем за життя останньої нібито склалися погані відносини, виходячи з викладеного вище правового обґрунтування, не мають правового значення для вирішення даної справи.

Позивачі в позовній заяві, в показах наданих в судовому засіданні, в письмових поясненнях стверджують, що вони надавали всю необхідну допомогу спадкодавцю, в тому числі щодо її лікування. На підставі цього, суд приходить до висновку, що покійна ОСОБА_4 не потребувала допомоги саме від відповідача.

Крім того, позивачі не надали доказів звернення покійної за матеріальною чи фізичною допомогою до відповідача, а також того, що відповідач свідомо ухилявся від надання такої допомоги.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що необхідно відмовити в позові.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич