Справа №601/430/17
Провадження № 2/601/408/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої Мочальської В.М.,

з участю секретаря Бончик А.П.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в місті Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, посилаючись на те, що 19 листопада 2015 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 003167, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому у користування трактор Дондфенд 244, а він зобов'язався періодично сплачувати за користування трактором лізингові платежі згідно з умовами договору. Згідно умов цього договору 19.11.2015 року він сплатив на рахунок ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" грошові кошти в сумі 7 400 грн..

Вказав, що умови оспорюваного договору є несправедливими, договір вчинений з використанням нечесної підприємницької практики, договір нотаріально не посвідчений.

Тому у зв'язку з наведеним просив суд визнати договір фінансового лізингу недійсним та стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на його користь сплачені за договором лізингу платежі в розмірі 7400 грн..

В судове засідання позивач не з»явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився. В запереченні на позов ТзОВ "Лізингова компанія "Еталон" просить справу розглядати у відсутності представника, відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на безпідставність позову. Зокрема відповідач зазначає, що в договорі чітко визначені усі умови, з якими позивач погодився під час підписання договору, відсутність відомостей про продавця в момент укладення договору жодним чином не порушує права позивача як споживача, договір містить положення про відповідальність лізингодавця, продавця, договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню та вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів».

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Частиною першою ст. 806 ЦК України, визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Частиною другою ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Так, судом встановлено, що 19 листопада 2015 року між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 003167 з додатками №1-3, предметом якого є трактор Дондфенд 244 (а.с. 8-16).

Відповідно до додатку № 1 до вищевказаного договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу становить 74 000.00 грн., комісія за організацію 10% - 7 400.00 грн. та комісія за передачу 3% - 2 200.00 грн. (а.с.14).

Відповідно до додатку № 2 до Договору встановлено графік сплати лізингових платежів. Вартість предмета лізингу становить 74 000.00 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу 37 000 грн., викупна вартість 1 110 грн., відсоткова ставка - 12,50%, комісія 5,00%, щомісячний платіж 929.52 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу, а саме, авансовий платіж 37 000.00 грн. та комісію за передачу трактора 2 220.00 грн. (а.с.15).

У відповідності з додатком №3 до договору предметом лізингу є трактор Дондфенд 244 вартістю 74 000.00 грн. (а.с.16).

На виконання умов вищевказаного договору фінансового лізингу позивач 19 листопада 2015 року сплатив на рахунок ТзОВ «ЛК «Еталон» 7 400 грн. коштів згідно з умовами договору, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19 листопада 2015 року (а.с.17).

Згідно з п. 1.1 Договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор Дондфенд 244), зазначений у п. 3.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору у власність та передати у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

В договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом.

Згідно п.5.1 вищевказаного Договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п.5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Відповідно до п.5.4 Договору фінансового лізингу №003167 від 19.11.2015 року розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється у Додатку №1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку №1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору.

В п.8.2.1 Договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі «Комісія за Організацію»), яка розраховується у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до даного договору та становить 3% від вартості предмета лізингу.

Згідно з пунктом 8.2.3 вищевказаного Договору фінансового лізингу лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з періодичних лізингових платежів, а ті в свою чергу з: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу (вказаної в додатку №2 до Договору); сплати комісії за супроводження договору (розмір комісії вказано в додатку №2 до Договору) і становить 5%.

Відповідно до п.8.3 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

У відповідності до п.8.8 договору коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавцю в частині витрат на фінансування предмету лізингу.

Згідно п. 8.12 договору в період строку дії договору розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від: - зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; - збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; - переоцінки викупної (залишкової) вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; - збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів, у зв'язку із збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку лізингодавця з продавцем за придбання предмета лізингу.

Відповідно до п.8.13 договору у разі зміни розмірів лізингових платежів лізингодавець та лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного договору, а також на вимогу лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такох додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов`язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розміру лізингових платежів, при цьому раніше сплачені платежі поверненню не підлягають, крім передбачених чинним законодавством України.

Розділом 12 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем, що створює значну перевагу у правах лізингодавця над правами та обовязками лізингоотримувача.

Пунктами 12.1-12.12 Договору стосовно лізингоотримувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 12.12 Договору, у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до сплати авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 20 % від сплаченої суми авансових платежів. Комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Крім того, ні в договорі ні в специфікації (додаток 3) не визначено індивідуальних ознак предмету лізингу, а тому споживач не в змозі захистити своє право на отримання предмету лізингу в належній комплектації та якості, оскільки не володіє інформацією про предмет лізингу за який сплачує кошти.

Як уже вказувалося вся відповідальність в супереч вимогам ст. 808 ЦК України покладена на продавця.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв»язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п»ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу.

Суд, аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов висновку, що для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірвання або невиконанням ним договору.

Судом встановлено, що в договорі фінансового лізингу № 003167 від 19 листопада 2015 року, укладеному між сторонами по справі, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом, звужені обов»язки лізингодавця, які передбачені в Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, згідно пункту 3.5 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов»язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за даним Договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектностатті 808 ЦК України.сті, справності та інше суперечить положенням

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не було встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії) та суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою спірний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що вказаний договір фінансового лізингу №003167 від 19 листопада 2015 року нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищезазначене, в судовому засіданні встановлено, що вищенаведені умови вищевказаного договору фінансового лізингу є несправедливими, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення даного виду фінансової діяльності, та спірний договір не був нотаріального посвідчений.

З врахуванням наведеного не заслуговують уваги твердження відповідача про те, що в договорі чітко визначені усі умови, з якими позивач погодився під час підписання договору, відсутність відомостей про продавця в момент укладення договору не порушує права позивача як споживача, договір містить положення про відповідальність лізингодавця, продавця, договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню та вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати за договором у розмірі 7 400 гривень.

При цьому, при прийнятті даного рішення судом враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15.

Вимога позивача про визнання оспорюваного договору недійсним до задоволення не підлягає, оскільки як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, п.4, п.5, судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч.2 ст.215 ЦК України).

З врахуванням наведеного, слід відмовити в задоволенні вимог позивача про визнання оспорюваного договору недійсним.

ОСОБА_2 юстиції, на який посилається відповідач, носить виключно інформаційний характер, не є нормативно-правовим актом і не встановлює правових норм, про що вказано і в даному листі.

Суд, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст.23, 203, 215, 216, 220, 227, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЕДРПОУ 38865527) в користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 400 (сім тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код ЕДРПОУ 38865527) в користь держави грошові кошти у відшкодування судових витрат суму судового збору в розмірі 551 грн.20 коп..

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: