Справа № 640/4727/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

28.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та встановлення факту смерті.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_3 належала 1/12 частина житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Великій Данилевській, 40 в м. Харкові на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2016 року, співвласниками є відповідач ОСОБА_2, якій належить 1/12 частина даного домоволодіння та 10/12 належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року. 02.11.2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким все заповідала йому і заповіт на момент смерті ОСОБА_3 не скасований, є чинним. 02.01.2016 року ОСОБА_3 померла, однак помилково в свідоцтві зазначено її прізвище «Пащенко» замість «Паценко». Він звернувся після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутнє свідоцтво про смерть саме на «Паценко» і відсутні відомості про право власності в Реєстрі. Просить встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме 02 січня 2016 року та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Великій Данилевській, 40 в м. Харкові.

В судове засідання позивач не зявився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, з позовними вимогами ОСОБА_1 погодилася в повному обсязі, не заперечуючи проти їх задоволення, подавши до суду письмову заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно відповіді комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Велика Данилівська, 40 зареєстровано за ОСОБА_1 - 10/12 частин на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року, за реєстр. №1-6469; за ОСОБА_4 1/12 частина на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.12.1988 року: 1/12 частина не зареєстрована за ОСОБА_5 (а.с.14).

Згідно даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_2 є власником 1/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Велика Данилівська, 40 на підставі договору дарування від 01.03.2017 року.

Таким чином, станом на теперішній час право власності на 10/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Велика Данилівська, 40 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 підставі договору купівлі-продажу від 16.08.1991 року, за реєстр. №1-6469 в КП «ХМБТІ»; за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано 1/12 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Велика Данилівська, 40 на підставі договору дарування від 01.03.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; даних про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 немає.

Відповідно до рішення Київського районного народного суду м. Харкова від 13.12.1988 року по справі № 2-2335/5 позовні вимоги позивача були задоволені, а саме було визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/12 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, розташованого у м. Харкові по вул. В. Данилівська, 40; визнано частково недійним свідоцтво про право на спадкування, що видане 8-ю нотаріальною конторою м. Харкова на імя ОСОБА_7, вважаючи, що їй належить не 1/8 частина вказаного будинку, а 1/12 частина; визнано право власності за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом на 1/12 частину будинку №40 по вул. В. Данилівській у м. Харкові.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2016 року виправлена описка в рішенні Київського районного народного суду м. Харкова від 13 грудня 1988 року по справі 2-2335/5 та зазначено, що вважати правильним: ім*я відповідача ОСОБА_5 як «Неоніла» замість невірно зазначеного імені «Ніна» (а.с.15).

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків 02 січня 2016 року.

Згідно наданих до суду паспортних даних ОСОБА_3 народилась 09 березня 1946 року та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

За даними відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 з 04.01.1982 року.

З відповіді комунального закладу охорони здоровя «Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 06.06.2017 року вбачається, що 02 січня 2016 року було прийнято виклик до ОСОБА_3 за адресою: м. Харків, вул. Велика Данилівська, 40 з приводу «без свідомості». На місці виклику, після огляду пацієнтки, бригадою екстреної медичної допомоги поставлено попередній діагноз ОСОБА_3 «смерть біологічна до прибуття бригади Е(Ш)МД».

Згідно копії актового запису про смерть №2915 від 17.02.2016 року, наданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області 02.01.2016 року померла ОСОБА_8 у віці 69 років ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, документом що підтверджує факт смерті є лікарське свідоцтво про смерть №30-Дм/16 від 10.02.2016 року, видане Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів, видане співробітником ХОБСМЕ ОСОБА_9 Крім того, в даному актовому записі про смерть також зазначено, що свідоцтво про смерть не видавалося, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання не видано, паспорт померлої не здано, громадянство, місце народження та місце проживання документально не підтверджено.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 17.05.2016 року зареєстрована спадкова справа з зазначенням спадкодавця: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, дата смерті 02.01.2016 року.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

На підставі викладеного та враховуючи встановлені судом обставини під час розгляду справи, суд приходить до висновку про встановлення факту смерті 02 січня 2016 року ОСОБА_3, яка народилась 09.03.1946 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті.

На теперішній час єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 - є позивач по справі ОСОБА_1. Інших спадкоємців ані за заповітом, ані за законом судом не встановлено, даних про недійсність даного заповіту або про його скасування суду також не надано.

Згідно відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 06.06.2017 року після смерті ОСОБА_3, яка померла 02 січня 2016 року з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 17.05.2016 року, інших заяв у справі немає, свідоцтва про право на спадщину не видавалось. Також, зазначено про наявність належно завіреного заповіту від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.

Відповідно до заповіту від 02.11.2015 року ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 заповідала все своє майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8. Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Погрубною Т.Н.02.11.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1790.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Великій Данилівській, 40 в м. Харкові на підставі рішення Київського районного народного суду м. Харкова від 13.12.1988 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка в 1988 році та підтвердила своє право на спадщину згідно рішення суду від 13.12.1988 року, однак право власності не було зареєстровано в КП «ХМБТІ», а позивач набув право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 Н,І. на підставі заповіту.

Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що померла ОСОБА_3 набула право власності на спірну 1/12 частину домоволодіння у 1988 році, а позивач в порядку спадкування за заповітом від 02.11.2015 року після смерті ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Інших спадкоємців судом не встановлено, порушень прав та свобод інших осіб також під час розгляду справи встановлено не було.

Дослідивши усі надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла у місті Харкові 02 січня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по вул. Велика Данилівська № 40 в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 02 січня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :