З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 384/123/17
№пр. 2/384/85/2017
Вільшанський районний суд
Кіровоградської області
головуючого судді Сорокіної О.О.,
з участю секретаря судового засідання Сачко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Вільшанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю посилаючись на те, що у 1981 році придбала будинок, розташований в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Т. Шевченка, 38, та проживає в ньому. Зареєструватися в ньому не може, так як відповідач у справі не оформив документи на будинок. На теперішній час вона бажає оформити своє право власності на цей будинок, однак не може цього зробити через відсутність реєстрації права власності на нього. У зв»язку з наведеним просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 38 по вул. Т. Шевченка в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області.
Позивач в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 74 - 76 ЦПК України.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до архівної довідки №6 від 21.01.2017 року, виданої Вільшанською районною державною адміністрацією Кіровоградської області у документах архівного фонду Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, у протоколах засідань виконавчого комітету сільської ради за 1994 рік, присвоєно назви вулиць і нумерацію будинків с. Дорожинки та визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на житловий будинок та господарчі споруди за адресою вул. Шевченка, 38 (протокол засідання виконкому сільської ради від 28 квітня 1994 року №9). У протоколах сесій сільської ради за 1995 рік, ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.65 га. з наступною видачею Державного акту на право приватної власності на землю (рішення другої сесії сільської ради від 05 січня 1995 року №11) (а.с.23). Відповідно до довідки Вільшанського відділення №5 Ульяновського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації за №8 виданої 19 червня 2017 року, право власності на житловий будинок за №38 по вул. Шевченка в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області не зареєстровано.
Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок розташований по вул. Шевченка, 38, в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області, виготовленого відділенням №5 Ульяновського комунального міжміського бюро технічної інвентаризації, зазначений будинок побудований у 1955 році (а.с.19-21).
Відповідно до копії погосподарської книги Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області за період з 1991 року по 1995 рік, особовий рахунок 123, ОСОБА_2 значиться власником житлового будинку, розташованого по вул. Шевченка, 38, в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області (а.с. 18). Згідно з довідкою Дорожинської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області №386 від 02.12.2015 року, ОСОБА_1 з 1981 року по даний час проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).
Крім цього, ОСОБА_1 протягом 30 років відкрито володіє та користується будинком по вул. Шевченка, 38 в с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області, здійснює ремонт, користується присадибною ділянкою, місце проживання за вказаний період не змінювала, про що свідчить довідка видана Дорожинською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області за №322 від 19 червня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог пунктів 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.2014 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
За нормами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперевно володіти нерухомим майном протягом 10-и років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред»явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через 15 років. Право власності за набувальною власністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктами 13,14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз»яснено що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 13 червня 2012 року за наслідками розгляду справи за №6-54цс12). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року (надалі інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управляння СРСР і було обов»язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Враховуючи вище наведене суд вважає, що право власності ОСОБА_2 на будинок, розташований у с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Т. Шевченка, 38, встановлено матеріалами справи, підтверджено технічним паспортом та записами в погосподарській книзі. З наведенего слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 тридцять років відкрито, безперевно володіла вищевказаним житловим будинком після його придбання, тому без пред»явлення останнім його власником, відповідачем по справі, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення вказаного нерухомого майна, вона після тридцяти років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на житловий будинок. За вказаних обставин справи, суд приходить до переконливого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований у с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Т. Шевченка, 38. Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований у с. Дорожинка Вільшанського району Кіровоградської області по вул. Т. Шевченка, 38. Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Вільшанський районний суд Кіровоградської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.О. Сорокіна