Справа № 307/3391/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Мацунича М.В., Куштана Б.П.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 04 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства"УніверсалБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство "УніверсалБанк", який є правонаступником ВАТ "УніверсалБанк" (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № BL1221 від 21.12.2007 р., згідно якого відповідач ОСОБА_4, яка у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_2, отримала кредит у розмірі 9750 доларів США зі сплатою 24.50 % на рік за користування кредитними коштами. У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, станом на 07.10.2016 р. за відповідачкою рахується заборгованість у сумі 4079,50 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 3633,79 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту у сумі 241,32 доларів США, заборгованості по відсотках у сумі 428,87 доларів США та заборгованості по підвищених відсотках у сумі 16,84 доларів США. Керуючись положеннями договору банк направив ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення кредиту, яку вона на момент подання даної позовної заяви до суду не виконала. На підставі вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 4079,50 доларів США та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тячівського районного суду від 04 квітня 2017 року заявлений позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 4079,50 доларів США та 1591,66 грн. судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення судом матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦПК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він, згідно ст. 1050 ЦК України, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Матеріалами встановлено, що 21.12.2007 року між банком та ОСОБА_2, яка на той час мала прізвище ОСОБА_4, було укладено кредитний договір № BL1221, на підставі якого відповідачка отримала ліміт кредитної лінії у розмірі 9750 доларів США.

Відповідно до додатку №2 до кредитного договору, Банк з метою обліку грошових зобовязань позичальника за вищевказаним кредитним договором (кредитна лінія) відкрив позичковий рахунок №8819. Банк надав позичальнику кредит шляхом списання коштів із вищевказаного позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника №8481. Позичальник зобовязався виконувати свої грошові зобовязання за кредитним договором (кредитна лінія) шляхом перерахування/переказу відповідної суми коштів на користь Банка за рахунками, вказаними у п.1 цього додатку, з метою подальшого застосування Банком договірного списання коштів з таких рахунків у порядку, передбаченому договором.

Згідно меморіального ордеру № 041В01 від 21.12.2007 р. на позичковий рахунок відповідачки № 8819 банк перерахував 9750 доларів США, що у гривневому еквівалентні становить 49 237,50 грн. (а.с.20).

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, станом на 07.10.2016 р. за ОСОБА_5 рахується заборгованість в розмірі 4079,50 доларів США, яка складається із заборгованості по сумі кредиту в розмірі 3633,79 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту у сумі 241,32 доларів США, заборгованості по відсотках у сумі 428,87 доларів США та заборгованості по підвищених відсотках у сумі 16,84 доларів США.

11.08.2016 року на адресу відповідачки була надіслана вимога Банку про необхідність з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобовязань (а.с.21)

Дану вимогу відповідачка отримала 20.08.2016 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак станом на момент подання позову вказану вимогу не виконала (а.с.22).

Згідно п.1.5.1 договору передбачено, що за користування кредитними коштами у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування, визначених цим договором, встановлюється процентна ставка в розмірі 24,50 % річних.

Згідно п.3.4.2 договору позичальник зобовязується у строк, визначений цим договором, виконати свої зобовязання по своєчасному погашенню суми заборгованості позичальника перед Банком, а також сплачувати плату за користування кредитною лінією на користь Банку відповідно до умов цього договору.

Згідно п.п. 1.2.2. кредитного договору банк встановлює позичальнику ліміт кредитної лінії на строк 12 місяців, починаючи з місяця встановлення такого ліміту, при цьому позичальник повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії, не пізніше 30.11.2008 р.

У відповідності до п. 1.3.2. договору, кожні 12 місяців від дати встановлення ліміту кредитної лінії банк має право переглядати такий ліміт та відповідно зменшити його та/або призупинити надання кредитних коштів або збільшити ліміт кредитної лінії в односторонньому порядку. У випадку, якщо плата за кредит здійснювалась позичальником з дотриманням вимог цього договору та фінансовий стан позичальника не погіршився, дію ліміту кредитної лінії може бути автоматично продовжено на наступні 12 місяців.

Тому твердження апелянта, що Банком пропущено строк позовної давності, в звязку з тим, що строк дії кредитного договору встановлений до 30 листопада 2008 року є хибним, оскільки до березня 2016 року відповідач регулярно здійснювала платежі, відтак сторони добровільно продовжували дію договору, тому право на звернення до суду з позовом у банку виникло лише після допущення відповідачкою заборгованості за кредитним договором, тобто з квітня 2016 року.

Посилання апелянта на те, укладений кредитний договір в частині визначення валюти в доларах США є удаваним, оскільки банк надав позичальниці не валютні кошти в доларах США, а їх гривневий еквівалент і тому підстав для стягнення заборгованості в доларах США відсутні також не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви відповідачки від 21.12.2007 року на видачу траншу відповідачка просила видати транш (кредитні кошти) в сумі 9 750 доларів США в межах ліміту кредитної лінії згідно з умовами кредитного договору (кредитна лінія) №BL1221 від 21.12.2007 року шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку №8819 в Банку на її поточний рахунок №8481 (а.с.14).

Саме на таку суму і в такій валюті було укладено кредитний договір.

Меморіальним ордером № 041В01 від 21.12.2007 р. стверджено, що ОСОБА_2 отримала від Банку 9750 доларів США у гривневому еквіваленті 49237,50 грн.

Таким чином, умовами кредитного договору сторони визначили грошовий еквівалент зобовязань відповідачки саме в доларах США, у визначеній валюті позичальник отримала грошові кошти та здійснювала погашення заборгованості, відтак відсутні підстави вважати, що вказаний кредитний договір є удаваним.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, та вирішив спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права .

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів :

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді