АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та скасування реєстрації автомобіля,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила визнати недійсним правочин, яким 11.09.2015 було відчужено автомобіль НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, в Центрі № 6 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, з моменту його вчинення відповідачем, скасувати реєстрацію зазначеного автомобіля за ОСОБА_5, яка була здійснена в Центрі № 6 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 11.09.2015 на підставі довідки-рахунку ААЕ № 365045, виданою першою філією ТОВ «Контракт-Авто» 01.09.2015.

Справа №760/3454/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6160/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.02.2017 у задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 01.04.2016 по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та скасування реєстрації автомобіля. Знято арешт з автомобіля «КІА Cerato», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідачем всупереч ухвали суду про накладення арешту на спірний автомобіль, останній було відчужено. Зазначила, що перереєстрація відповідачем свого автомобіля є дією для уникнення відповідальності та порушення права позивача на відшкодування шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні для цього правові підстави.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала справа № 752/13711/15-ц за позовом ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення з ОСОБА_4 201 193 грн. 47 коп. завданої шкоди. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2015 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на автомобіль «КІА Сеrаtо», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3(а.с. 6-8).11.09.2015 автомобіль НОМЕР_4перереєстровано на іншого власника (а. с. 11) на підставі довідки-рахунку ААЕ 365045 від 01.09.2015 виданою першою філією ТОВ «Контракт-Авто»

Позивач, вважаючи, що ОСОБА_4, незважаючи на арешт автомобіля, незаконно здійснив його відчуження, звернувся із відповідним позовом до суду.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Матеріали справи містять данні про те, що спірний автомобіль це єдине майно, яке у разі задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди може гарантувати виконання рішення суду.

В зв'язку з наведеними обставинами колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 може вважатися заінтересованою особою, яка має право оспорювати правочин щодо відчуження спірного автомобіля.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з Правовою позицією Верховного суду України від 25 травня 2016 року у справі за № 6-605 цс16.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває інша справа № 752/13711/15-ц за позовом ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення з ОСОБА_4 201 193 грн. 47 коп.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про обізнаність ОСОБА_4 щодо можливого зобов'язання щодо відшкодування такої шкоди саме ним.

Також з матеріалів справи вбачається, що в рамках розгляду даної справи, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2015 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль «КІА Сеrаtо», 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_3 (а. с. 6-8) - предмет оспорюваного правочину.

Відповідно до вимог діючого законодавства метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Томутой факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

З огляду на вищенаведене та встановлені обставини при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову помилковими. За наведених обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення зазначених позовних вимог.

Вирішуючи справу колегія суддів враховує, що згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. ч. 1, 3 ст.203 ЦК України, згідно з якими зміст правочину не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи, що на час укладання спірної угоди щодо вищезгаданого автомобіля вже існувала заборона на його відчуження, відповідач ОСОБА_4 знав про існування судового спору між ним та ОСОБА_3 щодо матеріального відшкодування завданої ним шкоди, спірний автомобіль, на підставі оскаржуваного правочину, відчужено доньці ОСОБА_4 - ОСОБА_5, колегія суддів вважає, що зазначені обставини в їх сукупності свідчать про те, що відповідачі здійснили вищезгаданий правочин з метою приховання спірного автомобіля від його можливої реалізації працівниками державної виконавчої служби під час виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі здійснили відчуження спірного автомобіля в порушення вимог діючого законодавства.

За наведених обставин апеляційний суд визнає недійсним правочин, яким 11.09.2015 було відчужено автомобіль НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, в Центрі № 6 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, з моменту його вчинення відповідачами.

Враховуючи вищезгадані обставини, підлягає задоволення і частина позовних вимог щодо скасування реєстрації вказаного автомобіля, яка відбулася на підставі правочину, який визнано судом недійсним.

Вирішуючи зазначені позовні вимоги, колегія суддів бере до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 34 закону «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них ТЗ здійснюються підрозділами ДАІ МВС. Для автоматизованого обліку зареєстрованих ТЗ та відомостей про їх власників ведеться ЄДР, держателем якого є ДАІ МВС.

Відповідно до п. 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з п. 8 порядку державна реєстрація ТЗ проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення ТЗ, відповідність конструкції ТЗ установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно п. 4.8 Наказу МВС України №379 від 11.08.2010 «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів ,номерних знаків на них» , перереєстрація транспортних засобів у разі зміни їх власників проводиться на підставі документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу, при цьому зняття з обліку не проводиться.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було визнано недійсним правочин, на підставі якого була здійснена реєстрація спірного автомобіля відповідачами, колегія суддів вважає , що позовні вимоги в частині скасування реєстрації автомобіля також підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним та скасування реєстрації автомобіля задовольнити.

Визнати недійсним правочин, яким 11 вересня 2015 року було відчужено автомобіль НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2, в Центрі № 6 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, з моменту його вчинення ОСОБА_4.

Скасувати реєстрацію автомобіля НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_2 за ОСОБА_5, яка була здійснена в Центрі № 6 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованих УДАІ ГУМВС України в м. Києві, 11 вересня 2015 року на підставі довідки-рахунку ААЕ № 365045, виданою першою філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Контракт-Авто» 01 вересня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 578,76 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк