АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7470/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/766/17 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін- представника позивача ОСОБА_2-

ОСОБА_3, представника ПАТ Кредобанк

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Кредобанк про визнання недійсним кредитного договору та додаткового договору до кредитного договору ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що кредитні кошти за даними кредитними договорами їй не видавались, сторони не досягнули домовленості щодо окремих істотних умов кредитного договору, має місце порушення прав споживача внаслідок існування вище вказаних договорів .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду 04 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом невірно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зокрема, зазначає, що позивачкою не було пропущено строк позовної давності, оскільки вона дізналася про порушення своїх прав у грудні 2015 року, коли ПАТ Кредобанк звернувся до суду із позовом до неї та ОСОБА_6, долучивши до позовної заяви розрахунки по кредиту.

Просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Представник ПАТ Кредобанк ОСОБА_4 проти поданої апеляційної скарги заперечив, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою пропущено строк позовної давності, який розпочався із моменту укладання сторонами кредитного договору № 188/2008В2 від 17 вересня 2008 року.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що 17 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» укладено Кредитний договір №188/2008В2, за умовами якого Позичальнику надано грошові кошти у розмірі 20 000,00 доларів США на строк до 15.09.2023 року.

Пунктом 2.2 Кредитного договору Сторонами погоджено, що кредит видається на наступні цілі: купівля земельної ділянки за адресою: с. Мишковичі вул. Братів Іван ютів, 26 Тернопільського району Тернопільської області.

Відповідно до п. 2.4., 2.6 Кредитного договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового використання, в готівковій формі, шляхом видачі коштів через операційну касу відділення №2 ТФ ВАТ «Кредобанк». Пунктом 2.5 договору передбачено, що для обліку виданих кредитних коштів ОСОБА_7 відкриває позичковий рахунок №0609.

Пунктом 3.2., 3.3, 3.4 Кредитного договору, встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Банку 14,9% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною в п. 3.2. цього Договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1. цього Договору. Позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та в терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно, рівними частинами по 111,00 дол. США, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено цим Договором та/або додатками до нього. Останній платіж дорівнює залишку заборгованості по кредиту.

Пунктом 4.7. Кредитного договору сторонами погоджено черговість погашення заборгованості за цим Договором, а умовами пункту 4.8. Кредитного договору - право Позичальника та умови дострокового повернення кредиту.

Відповідно до п.5.1. Кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2 цього Договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у разі невиконання Позичальником п.2.3 Договору, процентна ставка по кредиту, визначена у п.2.3 цього Договору збільшується на 2% річних, та діє до повного виконання Позичальником умов цього Договору.

Згідно з п.9.7. Кредитного договору, шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що ознайомився з діючими тарифами Банку та загальною вартістю кредиту.

30 березня 2010 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» укладено Додатковий договір до Кредитного договору №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року.

Пунктом 3.2 Додаткового договору, Позичальник сплачує Банку за користування кредитом: із 17.09.2008 року по 29.03.2010 р. 14,9% річних, із 30.03.2010 р. по 29.02.2012 р. 12, 5% річних, із 01.03.2012 року 14,5% річних.

Так, відповідно до п. 2.6. Кредитного договору кредит видається Позичальнику в готівковій формі, шляхом видачі коштів через операційну касу відділення №2 ТФ ВАТ «Кредобанк».

ПАТ «Кредобанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видавши (перерахувавши)ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №306861 від 17.09.2008 року із особистим підписом ОСОБА_2 , який посвідчує факт отримання кредиту.

Згідно заяви на видачу готівки №306861 від 17.09.2008 року ОСОБА_2 бажала отримати кредит в іноземній валюті. Дані умови були погоджені сторонами при підписанні 17 вересня 2008 року кредитного договору №188/2008В2 від 17 вересня 2008 року з сумою кредиту 20 000,00 доларів США. Позивачем особисто вчинено підпис після отримання зазначених готівкових коштів, про що міститься відмітка у графі «Підпис отримувача».

26 січня 2010 року позивач звернулась до відповідача із заявою у якій просила надати пільги по сплаті кредиту за спірним правочином, а саме: зменшення відсоткової ставки; продовження терміну кредитного договору, надання кредитних канікулів з січня 2010 року по квітень 2010 року, за результатами розгляду якої, в подальшому між сторонами було укладено додатковий договір до кредитного договору в частині зміни відсоткової ставки та графіку погашення кредитної заборгованості.

Це свідчить про те, що позивачка ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами кредитного договору, погашення яких визначено відповідно до умов договору, періодичними місячними платежами у доларах США. Представник позивача не заперечує про отримання кредиту в сумі 20 000 дол. США і про часткове погашення кредиту ОСОБА_2

Суд першої інстанції відмовляючи у позові, правильно зазначив , що позивачем пропущений строк позовної давності, який відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обовязок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У даній справі предмет спору є визнання кредитних договорів недійсними.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення про відмову у позові. Дані висновки зроблені у постанові ВСУ № 6-75цс15 від 03 лютого 2016 року.

Таким чином, доводи апелянта, про те, що позовна давність повинна рахуватися саме від 2015 року , коли позивач взнала сукупну вартість кредиту є необґрунтованими, оскільки з позовних вимог вбачаються посилання саме на не досягнення домовленості, щодо істотних умов кредитного договору та інші розбіжності, які безпосередньо виникли саме при укладанні договору та додаткового договору до нього, з якими ОСОБА_2 погодилася та підписала , а тому підстави вважати, що вона взнала про порушення своїх прав у 2015 році відсутні.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції повно і всебічно досліджено всі обставини справи, дана правильна правова оцінка зібраним доказам. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 рок - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7