АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/3898/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Комаревцева Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк»

про захист прав споживача та визнання дій банку нечесною підприємницькою практикою

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суцу м. Києва від 17 січня 2017 р. залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про захист прав споживача та визнання дій банку нечесною підприємницькою практикою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення по суті позовним вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 25.07.2007 р. між сторонами було укладено кредитний договір №77.2/СЖ-268.07.2, згідно умов якого позивачка мала отримати кредит на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 000,00 доларів СІІІА у строк до 25.07.2009 року зі сплатою 14,5% річних (а.с.11-12).

В межах відкритої кредитної лінії банком позивачці було надано кредит лише в сумі 66 872,98 доларів США, тобто позивачкою було не отримано ще кредиту за договором в сумі 23 127,02 доларів США (90 000,00-66 872,98=23 127,02).

Також, обгрунтовуючи позов, позивачка зазначала, що 10.10.2008 р. вона звернулась до відповідача із заявою про отримання в рахунок кредитної лінії суми у розмірі 2700 доларів США, але вказані кошти позивачка від банку не отримала.

Оскільки, в межах кредитної лінії відповідачем було надано позивачці кредит лише в сумі 66 872,98 доларів США, тобто позивачкою було не отримано ще кредитних коштів за договором в сумі 23 127,02 доларів США, то вона (позивачка) вважає, що відповідачем було неналежно виконано умови кредитного договору.

Зазначала також, що невидача у повній сумі кредиту перешкодила їй придбати в кредит квартиру та отримати 35% знижки на вартість об»єкта купівлі-продажу; однак, вона вважає, що ці дії не були вчинені з вини відповідача, який не видав їй кредит у всій сумі.

У зв"язку з цим, позивачка просила суд ухвалити рішення яким, визнати невидачу ПАТ «Родовід Банк» їй кредиту за кредитним договором №77.2/СЖ- 268.07.2 від 25.07.2007 р. у сумі 23 127,02 дол.США нечесною підприємницькою практикою.

Згідно ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата іготов ення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше похдження, приховані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надасться або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Так, позивачка вказує, що 10.10.2008 р. вона звернулась до відповідача із заявою про отримання в рахунок кредитної лінії суми у розмірі 2700 доларів США, але вказані кошти позивачка від банку не отримала.

Як вбачається зі змісту позову про наявність обставин недоотримання коштів, що за твердженнями позивачки призвело до зриву планів напридбання житла і, як наслідок, виникнення збитків, позивачка дізналась ще в жовтні 2008 року.

Із зазначеним позовом ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м.Києва наприкінці листопада 2016 року.

Представник відповідача надала до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності як на підставу відмови у задоволеній позовних вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України-).

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом вказаної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі №6-7цс14, яка з огляду на положення ст.360-7 ПИК України є обов'язковою для застосування судами України.

Оскільки позивачці про своє порушене право було відомо ще в жовтні 2008 р, а із зазначеним позовом вона звернулась до Дарницького районного суду м.Києва наприкінці листопада 2016 р., то за наявності заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції правильно вважав цю обставину як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :