_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/329/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, який було уточнено та згідно останньої редакції від 23.05.2017 року просила ухвалити рішення, яким витребувати у відповідача ОСОБА_2 транспортний засіб SKODA OCTAVIA А5, р/н НОМЕР_1, vin № TMBCA41Z18B150360, зеленого кольору та передати його законному власнику ОСОБА_1. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що у квітні 2015 року вона придбала у ОСОБА_3 транспортний засіб SKODA OCTAVIA А5, р/н НОМЕР_1, vin № TMBCA41Z18B150360, зеленого кольору, однак згодом вказаний транспорт у неї було протиправно вилучено працівниками правоохоронних органів і незаконно передали ОСОБА_2.

Позивач стверджує, що на сьогоднішній день вона є єдиним законним власником спірного транспортного засобу, у звязку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Суд, вислухавши сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає що поданий позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії СХТ 053555 від 28.04.2015 року ОСОБА_1 належить автомобіль НОМЕР_2, vin № TMBCA41Z18B150360, зеленого кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

У ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦУ України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Разом з тим, згідно з ч. 1 та 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2016 року було визнано ОСОБА_3 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки. Відповідно до пунктів 2 і 3 ч. 1 ст. 76 цього ж кодексу зобовязано ОСОБА_3 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти в цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Захід-Авто-Ленд» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування майнової шкоди 13 000 гривень, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 22 000 гривень.

Зобовязано ОСОБА_1 повернути потерпілій ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_2, vin № TMBCA41Z18B150360, двиг. № BSF063963. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Після набрання вироком законної сили арешт накладений на визнаний в якості речового доказу автомобіль НОМЕР_2, vin № TMBCA41Z18B150360, двиг. № BSF063963 скасовано, з наступним поверненням транспортного засобу потерпілій ОСОБА_2

При розгляді даної справи, судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що договором №1 оренди транспортного засобу та доданого до нього акту 22 квітня 2015 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 в тимчасове володіння та користування вищезазначені транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, без права розпорядження цим майном. Пункт 2.10 договору прямо покладає на ОСОБА_3 обовязок повернути транспортний засіб власнику із спливом строку дії договору оренди.

В подальшому ОСОБА_3, реалізуючи намір на незаконне заволодіння спірним транспортним засобом, в супереч умов укладеного договору оренди, реалізував автомобіль ОСОБА_7 за 3 500 доларів США та розпорядився отриманими грошима на власний розсуд.

Відповідно до листа УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 30 липня 2015 року №7/4-1129 та доданої до неї світлокопії довідки-рахунку серії ААЕ №127313 підставою для наступної реєстрації вищезазначеного транспортного засобу на імя ОСОБА_1 стала я довідка-рахунок, видана 28 квітня 2015 року ТОВ «Захід-Авто-Ленд» (36604, Рівненська обл., м. Дубно, вул. Грушевського,184, оф.1).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином твердження позивача про протиправне вилучення з її володіння спірного транспортного засобу не відповідає дійсним обставинам справи, є голослівними та необґрунтованими.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що вона є єдиним законним власником спірного транспортного засобу, а від так, наділена правом подачі віндикаційного позову.

Однак, суд не погоджується з вказаними твердження позивача, оскільки згідно з частиною 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, у даному випадку позивач ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу SKODA OCTAVIA А5, р/н НОМЕР_1, vin № TMBCA41Z18B150360, двиг. № BSF063963, оскільки відповідно до чинного законодавства є набувачем, а власником спірного автомобіля є саме ОСОБА_2, без згоди якої з її володіння вибув спірний автомобіль.

Також слід зазначити, що віндикаційними позовами захищається правомочність володіння, що належить власникові або іншій особі, яка отримала право володіння річчю на законній підставі (у тому числі на підставі договору, який не визнано недійсним). Отже, віндикаційний позов може пред'явити власник, суб'єкт іншого речового права.

Крім того, суд не погоджується з твердженнями представника позивача щодо незаконного вилучення у неї спірного транспортного засобу, враховуючи вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 року, який є чинним.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх недо

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 13, 317, 319, 388, 395, Цивільного кодексу України ,статтями 10, 11, 13, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.