РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/17478/16-ц

пр. № 2/759/1919/17

07 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Свій позов мотивує укладенням 23.11.2016 року договору позики за яким ОСОБА_3 взяв в борг кошти у розмірі 82 900 грн., про що власноручно написав розписку. Кошти відповідач зобов'язувався повернути 30.11.2016 року. Після звернення до суду з позовом Відповідач частково повернув кошти: 31.01.2017 року - 30 000 грн.; 17.02.2017 року - 10 000 грн.; 21.02.2017 року - 10 000 грн. та до кінця лютого 2017 року частинами повернув решту основного боргу кошти в сумі 32 900 грн. Залишок основного боргу в сумі 32 900 грн. ОСОБА_3 повернув частинами до кінця лютого місяця 2017 року. Станом на 07.06.2017 року позивач просить стягнути з відповідача: 500,14 грн. - 3% річних; 2 613,55 грн. - проценти за користування коштами, 1 666, 21 грн.- втрати від інфляції, а разом - 4 779,90 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити з урахуванням зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з"явився про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляє, заперечення не надає та не просить розглядати справу у його відсутність.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Суд дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

23.11.2016 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 в борг грошові кошти, в сумі 82 900 грн., строком повернення 30.11.2016 року. Підтвердженням чого є розписка ОСОБА_3 про отримання вказаних грошових коштів, які містяться в матеріалах справи та оригінал яких було оглянуто судом в судовому засіданні (а.с.4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач частково виконав свої зобов'язання за договорами позики, а саме частково повернув кошти:

31.01.2017 року - 30 000 грн.;

17.02.2017 року - 10 000 грн.;

21.02.2017 року - 10 000 грн. та до кінця лютого 2017 року частинами повернув решту основного боргу кошти в сумі 32 900 грн.

Враховуючи, що сума основного боргу відповідачем повернута до кінця лютого 2017 року, станом на 07.06.2017 року за ОСОБА_3 наявна заборгованість, а саме:

500,14 грн. - 3% річних;

2 613,55 грн. - проценти за користування коштами,

1 666, 21 грн.- втрати від інфляції, а разом - 4 779,90 грн.

У судовому засіданні від 23.02.2017 року представником позивача ОСОБА_1 була подана заява про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з частковим поверненням боргу за розпискою, в якій були здійснені розрахунки процентів за користування коштами, 3 % річних та втрат від інфляції станом на 21.02.2017 року (а.с.47).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України 6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13).

Відповідно до п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, умов договорів позики між сторонами та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини і те, що відповідач свої зобов'язання за договорами позики перед позивачем не виконав, судом було перевірено розрахунок процентів за користування позикою наданий позивачем, який є обґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за користування позикою суми заборгованості у сумі 4 779, 90 грн. з яких: 500,14 грн. - 3% річних;

2 613,55 грн. - проценти за користування коштами,

1 666, 21 грн.- втрати від інфляції.

Ухвалою суду представника позивача ОСОБА_4 допущено до справи також як особу, що надає правову допомогу.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати, які складаються із судового збору за подачу позову та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 205, 208, 209, 212-215, 218, 217 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 08292, АДРЕСА_2, заборгованість за розпискою від 23.11.2016 року у сумі 4 779,90 грн., яка складається з:

500,14 грн. - 3% річних;

2 613,55 грн. - проценти за користування коштами,

1 666,21 грн. - втрати від інфляції.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 08292, АДРЕСА_2, витрати на правову допомогу в сумі 6 750 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 08292, АДРЕСА_2, судовий збір у сумі 834,41 грн. та 275,61 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: