Справа № 346/2421/17
Провадження № 2/346/1344/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого - судді Веселов В.М.,

секретаря Максим`юк М.А,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 12.07.2013 року. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб між ними розірвано рішенням Кололмийського міськрайонного суду від 24.02.2015 року. Від спільного проживання з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За спільною згодою малолітня дочка залишилася проживати з нею, позивачкою по справі. З часу розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_3 проживає виключно з нею та перебуває на її повному утриманні.

Дитина належить до групи ЧДХ (часті ГРВ) з ускладненнями і потребує санаторно-курортного лікування в санаторіях пульмонологічного профілю або курортах приморських територій чи за кордоном, що підтверджується випискою з дитячої поліклініки № 181334 від 17.05.2017 року. З метою забезпечення оздоровлення, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон з поверненням дитини до постійного місця проживання, оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. Зазначає, що вона, позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Оскільки виникла необхідність у тимчасовому виїзді ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36 за межі державного кордону України до країн: Єгипту, Туреччини, ОСОБА_4, та/або ОСОБА_4 Болгарія, та/або Федеративної ОСОБА_4 Німеччина, та/або Угорської ОСОБА_4, та/або Словацької ОСОБА_4 та/або Чеської ОСОБА_4 та/або Італійської ОСОБА_4 та будь-яких інших країн Шенгенської угоди разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36, у період з дати набрання даним рішенням законної сили по 31.08.2018 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7. Надати дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36, за межі державного кордону України до країн: Єгипту, Туреччини, ОСОБА_4, та/або ОСОБА_4 Болгарія, та/або Федеративної ОСОБА_4 Німеччина, та/або Угорської ОСОБА_4, та/або Словацької ОСОБА_4 та/або Чеської ОСОБА_4 та/або Італійської ОСОБА_4 та будь-яких інших країн Шенгенської угоди разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36, у період з дати набрання даним рішенням законної сили по 31.08.2018 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7 та стягнути судові витрати понесені останньою. В судове засідання від позивачки надійшло письмове клопотання про слухання справи у її відсутність,позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання подав письмове клопотання,в якому не заперечив щодо позовних вимог, просить справу слухати у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання позивачки та відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 12.07.2013 року. Шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 24.02.2015 року (а.с.7-8). Від спільного проживання у подружжя 22 листопада 2013 року народилася ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НМ № 249848, виданого 27 листопада 2013 року відділом РАЦС по місту Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 652 (а.с.6)

Дитина належить до групи ЧДХ (часті ГРВ) з ускладненнями і потребує санаторно-курортного лікування в санаторіях пульмонологічного профілю або курортах приморських територій чи за кордоном, що підтверджується випискою з дитячої поліклініки № 181334 від 17.05.2017р.(а.с.12). З метою забезпечення оздоровлення, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка бажання здійснювати поїздки за кордон з поверненням дитини до постійного місця проживання, оскільки, це буде відповідати інтересам дитини.

Для організації даної поїздки та оформлення проїзних документів необхідно дозвіл відповідача.

Проте, відповідач згоди на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_5 за межі України та виготовлення проїзних документів не надавав.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позивач як мати дитини, зобов'язана згідно ст. ст. 150, 180 СК України утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка ОСОБА_1 виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов'язок і, як мати малолітньої ОСОБА_3 бажає разом з дочкою з метою духовного та фізичного розвитку дитини здійснити подорож до країн: Єгипту, Туреччини, ОСОБА_4, та/або ОСОБА_4 Болгарія, та/або Федеративної ОСОБА_4 Німеччина, та/або Угорської ОСОБА_4, та/або Словацької ОСОБА_4 та/або Чеської ОСОБА_4 та/або Італійської ОСОБА_4 та будь-яких інших країн Шенгенської угоди.

Згідно ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Для виїзду малолітньої ОСОБА_3 за межі України необхідна згода батька, відповідача ОСОБА_2, який надав дозвіл, про що свідчить письмове клопотання відповідача, подане в судове засіданні.

Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Однак, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею 16-років та без згоди одного із батьків, як на цьому наполягає позивачка, суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права та змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Про це зазначено в правовому висновку Верховного Суду України, постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції. ВСУ зазначив, що відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні.Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Для можливості виготовлення проїзних документів на ім`я малолітньої ОСОБА_3 дозвіл на це згідно п.18-20 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення слід надати матері дитини - позивачу ОСОБА_1.

Позивачка надала доказ того,що в неї заброньовано готель та поїздка до Туреччини з 18.07.2017 року по 25.07.2017 року, що і є встановленою датою виїзду за кордон.

На підставі наведеного та ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.ст. 3, 151,153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157,161 Сімейного кодексу України, висновку ВСУ постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, та керуючись ст.ст.197 ч.2, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36 за межі державного кордону України до Туреччини разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36, у період з 15.07.2017 року по 30.07.2017 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7.

Надати дозвіл на виготовлення документів для тимчасового виїзду малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36, за межі державного кордону України разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/Б/36, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7.

Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати повязані з сплатою судового збору в сумі 647 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Веселов В. М.