Справа № 473/852/17
РІШЕННЯ

іменем України

"23" червня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Багрін І.А.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 255 грн. 28 коп. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 22.08.2012 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2 400 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 31.01.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору у вищевказаному розмірі.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги Банку визнав частково. Погодився в вимогами позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 127 грн. 67 коп. Вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами визнав у розмірі 1 366 грн. 14 коп., виходячи з процентної ставки, яка була передбачена умовами договору на час його укладання, а також в межах позовної давності, заяву про застосування якої надав під час розгляду справи. Крім того, звертав увагу суду на неможливість притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, в звязку з чим одночасне стягнення штрафу та пені за порушення строків виконання грошового зобовязання є неприпустимим. Разом з тим до вимог про стягнення пені просив застосувати положення ст. 551 ЦК України, враховуючи майновий стан відповідача.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 22.08.2012 року був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банківських тарифів.

На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 2 400 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 3 % на місяць за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним.

Остання має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 127 грн. 67 коп., що повністю визнано відповідачем у судовому засіданні.

Крім того, позивачем нараховано заборгованість за процентами в розмірі 23 863 грн.07 коп., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово була змінена Банком: з 01.01.2013 року 2,5 % на місяць (30 % річних), 01.09.2014 року - 2,9% на місяць (34,8 % річних); 01.04.2015 року - 3,6 % на місяць (43,2 % річних).

Проте, позивачем була порушена процедура підвищення фіксованої процентної ставки.

Так, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Проте, позивачем не надано доказів щодо своєчасно повідомлення відповідача про зміну розміру фіксованої процентної ставки, відповідно до п. 1.1.3.1.9 договору, та прийняття позичальником нових умов кредитування (з жовтня 2013 року відповідач не здійснювала операцій по картрахунку, не виконувала кредитних зобов'язань).

Представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, позивач має право на примусове стягнення через суд лише тих платежів, які нараховані до сплати відповідачу в межах позовної давності, тобто в межах трьох років, що передували зверненню до суду, тобто стягненню підлягають платежі, які нараховані з 19.03.2014 року (відповідний позов пред'явлено до суду 19.03.2017 року).

Таким чином, з 19.03.2014 року по 31.01.2017 року (в межах позовних вимог) період прострочення становить 1050 днів. Процентна ставка, яка підлягає застосуванню, встановлена умовами договору, проте в межах заявлених позовних вимог, та становить 30 % річних.

Тому розмір заборгованості за процентами за даний період складає 1 860 грн. 54 коп. (((2 332 грн. 50 коп.(заборгованість за період 19.03.2014 року по 30.03.2014 року, включаючи поточну та прострочену) х 30 % )/360 х 12 днів) + ((2 127 грн. 67 коп. (заборгованість за період 31.03.2014 року по 31.01.2017 року, включаючи поточну та прострочену) х 30 %)/360 х 1 038 днів)).

За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані:

- пеня в розмірі 3 300 грн. 00 коп.;

- штраф у загальному розмірі 1 964 грн. 54 коп.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 даної статті). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно п. 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права.

Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим.

За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня.

Порядок нарахування пені відповідачем не оспорений. Проте, в силу ч. 3.ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За такого, враховуючи матеріальне становище відповідача, відповідно до наданих доказів, сума пені підлягає зменшенню до 3 000 грн. 00 коп. і це у повній мірі буде відповідати нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (22%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 352 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 -215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.08.2012 року, що утворилася станом на 31.01.2017 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 2 127 (дві тисячі сто двадцять сім) грн. 67 коп., заборгованість за процентами в розмірі 1 860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн. 54 коп., пеню в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп., а всього 6 988 (шість тисяч девятсот вісімдесят вісім) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан