Справа № 673/1193/16-ц
Провадження № 2/673/66/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р. м. Деражня

Деражнянський районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю представника позивача прокурора Делінди В.Ю., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, представника відповідача - Деражнянської РДА ОСОБА_4, а також на підставі письмової заяви представника третьої особи ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави до Деражнянської районної державної адміністрації та ОСОБА_2, з участю Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, про скасування розпоряджень голови Деражнянської районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року прокурор звернувся до суду із позовними вимогами до Деражняської районної державної адміністрації (далі РДА) та ОСОБА_2 про визнання незаконними, скасування розпоряджень та визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням Деражнянської РДА від 03.12.2010 року №540/2010-р ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Наступним розпорядженням РДА від 22.03.2012 № 123/2012-р затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради відповідачці ОСОБА_2 та передано їй у власність земельну ділянку площею 2 га.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №699276, зареєстрований відділом Держкомзему у Деражнянському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі 24.05.2012 року за № 01084.

Позивач зазначає, що передача вказаної земельної ділянки у власність відповідачці ОСОБА_2 відбулася з порушенням вимог ст.ст. 25, 33, 78, 116, 118 ЗК України та п. 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». З аналізу вищенаведених норм слідує, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій у приватну власність передаються земельні ділянки (крім земель резервного фонду) працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Створений у процесі приватизації резервний фонд земель призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянами, зайнятими у соціальній сфері на селі, а також іншими особами, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Разом з тим, за інформацією Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області ОСОБА_2 у соціальній сфері села не зайнята, на території сільської ради не зареєстрована та не проживає. Крім того, зазначений відповідач не являлася членами КСС ім. Коцюбинського. Оскаржуваним рішенням порушено інтереси держави, оскільки з державної власності протиправно вибула земельна ділянка, яка не могла бути передана у власність, оскільки відноситься до земель резервного фонду.

У звязку з викладеним, позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації від 03.12.2010 року №540/2010-р в частині надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області ОСОБА_2; визнати незаконним та скасувати розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації від 22.03.2012 року № 123/2012-р в частині затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №699276 виданого на ім'я ОСОБА_2 відповідно на земельну ділянку, площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а також стягнути із відповідача судові витрати. При цьому, просив поновити строки звернення до суду, посилаючись на те, що вказані порушення вимог земельного законодавства стали відомі позивачу лише в червні 2016 року після отримання листа Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, згідно якого вбачається, що спірна земельна ділянка отримала не жителька села та працівники соціальної сфери.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити із підстав викладених у заяві.

Представник Деражнянської РДА заперечуючи проти позову зауважив, що ДРДА, як відповідачу не було відомо, що спірна земельна ділянка відносилася до земель резерву, оскільки координацію його діяльності з питань землеустрою здійснював на той час Відділ Держкомзему, а в подальшому Відділ Держземагенства у Деражнянському районі в звязку з чим останні погодили документацію із землеустрою відповідачу ОСОБА_2 Крім того, вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду із зазначеними вимогами оскільки про прийняття оспорюваних розпоряджень йому могло бути відомо в 2010-2012 роках. При цьому пояснив, що на запити прокурора Деражнянською РДА надавалися усі розпорядження за вказаний період, а прокуратурою Деражнянського району, в свою чергу, здійснювалися в той час перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за результатами яких приймалися (або при відсутності потреби, як у даному випадку, не приймалися) відповідні заходи прокурорського реагування.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги також не визнав в силу їх необґрунтованості, вимагаючи при цьому застосування при вирішенні вказаного спору положення ЦК України про позовну давність.

Представник Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, як третя особа без самостійних вимог на стороні позивача, при вирішенні вказаного спору покладається на думку суду, про що подав відповідні заяви.

Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Так, згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як передбачено ч.ч. 6, 7 та 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

В свою чергу, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Вказані вище установи у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи), в рамках своєї компетенції, приймають рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

На підставі ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 6 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-ХІV «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації, в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 9 та 10 ст. 25 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що резервний фонд земель, який створюється в процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, підлягає перерозподілу в першу чергу між працівниками державних і комунальних закладів, підприємств та організацій культури, освіти й охорони здоров'я та пенсіонерів з їх числа, що проживають у сільській місцевості.

Судом обєктивно встановлено обставини, які не заперечується й сторонами, що згідно розпорядження Деражнянської РДА від 03.12.2010 року №540/2010-р ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області.

Дійсно, розпорядженням тієї ж РДА від 22.03.2012 № 123/2012-р було затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради ОСОБА_2 та передано їй у власність земельну ділянку площею 2 га.

Так, на підставі вказаного розпорядження: «ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №699276, який зареєстрований 24.05.2012 року за № 01084, кадастровий номер :03:017:0016».

Відповідно до інформації Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 15.06.2016 року відповідач ОСОБА_2 на території сільської ради не зареєстрована та не проживає, у державних та комунальних закладах, підприємствах та організаціях культури, освіти та охорони здоровя не працювала, членом сільськогосподарських підприємств не була.

Той факт, що під час приватизації земель кооперативної спілки селян ім. Коцюбинського Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області був створений резервний фонд, а в подальшому із земель вказаного фонду у приватну власність відповідачу передана земельна ділянка підтверджується наступними доказами.

Так, Хмельницьким філіалом Інституту землеустрою Української академії аграрних наук на підставі договору №38 від 05.12.1993 року був розроблений проект роздержавлення і приватизації земель КСС ім. Коцюбинського Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. Вказаним проектом передбачено створення на території КСС ім. Коцюбинського резервного фонду земель загальною площею 305,2 га., що складає 15,8% від площі всіх сільськогосподарських угідь.

Рішенням Радовецької сільської ради від 16.06.1994 року вказаний проект був погоджений та 24.01.1995 року затверджений рішенням сесії Деражнянської районної ради №8.

Згідно картографічних матеріалів, які є складовою частиною вказаного проекту, графічно відображено розташування на місцевості земель, які залишаються у державній власності, зокрема резервного фонду, що складає 302,5 га.

Індексно-кадастровою картою, затвердженою ДП «Поділлягеодекзкартографія» визначено межі кадастрових зон, кварталів та їх номери по Радовецькій сільській раді Деражнянського району Хмельницької області.

За допомогою співставлення даних індексно-кадастрової карти та кадастрових номерів спірних земельних ділянок, які відображені в Державному акті на право власності на земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області за межами населеного пункту № у зоні №03 та кварталі №017.

Згідно проекту, квартал №017 являє собою землі резерву.

Також вказаний висновок суду підтверджує інформація надана Відділом Держгеокадастру у Деражнянському районі, згідно якої земельна ділянка з кадастровим номером :03:017:0016 була передана для ведення селянського господарства із земель резервного фонду.

Разом з цим, звертаючись до суду із даним позовом прокурор вважав, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, оскільки про порушення вимог земельного законодавства йому стало відомо після надходження до прокуратури листа Радовецької сільської ради від 15.06.2016 року, тому з цих підстав просив поновити відповідні процесуальні строки.

Суд вважає, що вказані аргументи позивача необхідно оцінювати критично, відхиливши твердження позивача про поважність причин пропуску ним строків позовної давності, виходячи із слідуючих мотивів.

Так, за змістом статей 256 та 261 ЦК України, позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

З огляду на статус держави та її органів як субєкта владних повноважень, на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюються положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності. Перебіг такого строку, на підставі ч.1 ст. 261 цього Кодексу, починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Водночас, матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що державі в особі її органів як субєктів владних повноважень не було відомо про розпорядження Деражнянської районної державної адміністрації від 03.12.2010 року №540/2010-р, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у власність з метою ведення особистого селянського господарства на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та розпорядження від 22.03.2012 № 123/2012-р, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території вказаної сільської ради вказаному відповідачу та передано йому у власність земельну ділянку площею 2 га.

Разом з тим, відсутні дані і про те, що можливі порушення вимог ст.25 ЗК України та п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» допущені Деражнянською РДА, держава в особі органів як субєктів владних повноважень, у тому числі прокурор не могли довідатися.

При цьому, судом також враховується, що згідно листа прокуратури Деражнянського району, датованим ще 04.11.2011 року, підлягали витребуванню із Деражнянської РДА всі матеріали, в тому числі, копії розпоряджень саме із земельних питань. Крім цього, Деражнянську РДА було письмово зобовязано надавати вказані відомості до прокуратури району щомісячно до 20 числа.

В свою чергу, листом прокурора Деражнянського району Хмельницької області для ознайомлення були витребувані всі розпорядження Деражнянської РДА протягом 2010-2011 року у сфері земельних відносин та за результатами їх вивчення і проведення перевірок були внесені всі, на думку прокурора, на той час належні документи прокурорського реагування, які й були розглянуті із вжиттям заходів.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі 6-2469 цс16, яка є обовязковою для судів, порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як підтвердив прокурор в ході судового розгляду вказаного спору, будь-яких обєктивних перешкод у отриманні зазначеної вище інформації із сільської ради, яка стала підставою для подальшого звернення до суду на момент прийняття оскаржуваних актів, не було. Крім цього позивач вказав, що жодних документів прокурорського реагування з приводу ненадання Деражнянською РДА розпоряджень,

прийнятих внаслідок розгляду земельних питань в період з 2010 по 2011 роки не вносилося, а отже, не вирішувалося питання про притягнення посадових осіб РДА до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 185-8 КУпАП.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи №2,4,7,11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Як вбачається зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, майном у значенні ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважається законне і обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У вказаному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчиненні з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулося порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Згідно дослідженого судом проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, в тому числі відповідачу ОСОБА_2, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, з метою передачі у власність, а також матеріалів справи відсутні будь-які дані про те, що відповідач просила виділити їй земельні ділянки із земель резервного фонду чи вчинили будь-які інші дії для цього, тому суд погоджується з тим, що відповідач вправі була очікувати того, що земельна ділянка буде передана їй з дотриманням закону, в тому числі й щодо місця її розташування.

Також суд приймає до уваги інформацією Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 15.06.2016 року, згідно якої на території ради проживають громадяни (працівники соціальної сфери), які не отримували у власність земельні ділянки з резервного фонду, але із відповідними заявами до сільради не зверталися, що спростовує посилання сторони позивача на порушення інтересів територіальної громади Радовецької сільської ради.

Встановлення після спливу строку позовної давності порушень вищевказаного законодавства Деражнянською районною державною адміністрацією при передачі у власність земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства не може бути підставою для позбавлення її права на спірну земельну ділянку, у звязку з чим, підстави для задоволення позову прокурора наразі відсутні.

На підставі викладеного, керуючи ст.ст.10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст..ст. 256-257, 261 ЦК України, ст..ст.25, 116, 118, 125, 126 ЗК України, п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури Хмельницької області в інтересах держави до Деражнянської районної державної адміністрації та ОСОБА_2, з участю Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, про скасування розпоряджень голови Деражнянської районної державної адміністрації та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку відмовити.

Складання повного рішення було відкладено на строк не більш як пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6