Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
Справа №377/358/17

Провадження №2/377/175/17

14 червня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Маряхіній І.В., з участю:
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» про стягнення заробітку за додатковий день відпочинку та компенсації за втрачений заробіток, -
УСТАНОВИВ:

12 травня 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою зобов`язати негайно оплатити йому середній заробіток за додатковий день відпочинку 29.07.2016 р., приєднаний до щорічної основної відпустки у липні 2016 року, наданий йому за фактом давання крові 22.07.2016 р. - у розмірі 709,6 грн., яку він доповнив вимогою про стягнення з відповідача компенсації за втрачений заробіток в сумі 703,27 грн. пропорційно кількості днів участі у судових засіданнях та розміру середньомісячного заробітку.
У провадженні до судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги шляхом подання нової позовної заяви з вимогами стягнути з відповідача середній заробіток за додатковий день відпочинку у розмірі 706,87 грн. та додатково компенсацію за втрачений заробіток 31.05.2017 р. у розмірі 703,27 грн., всього 1410,07 грн..
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 липня 2016 року під час перебування за наказом відповідача у щорічній основній відпустці з 18.07.2016 р. по 27.07.2016 р. здав кров, за наслідками чого КЗ «Чернігівська обласна станція переливання крові» видала довідку № 4820. У такому випадку відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» відпустка повинна бути продовжена на два дні з урахуванням дня давання крові та додаткового дня відпочинку із збереженням середньої заробітної плати. Відповідачем йому було перервано щорічну відпустку на два дні, з яких оплачено лише один. Крім того, внаслідок прибуття в судове засідання 31.05.2017 р. за ухвалою суду він втратив заробіток за один день, який повинен бути компенсований відповідачем у пропорційному розмірі середнього заробітку, який становить 703,27 грн..
Відповідач подав заперечення, де просив відмовити у позові, мотивуючи їх тим, що на підставі наданої довідки про давання крові та заяви про продовження відпустки позивачеві було перервано відпустку з 22.07.2016 р. по 23.07.2016 р. та продовжено її на два дні одразу після закінчення 27.07.2016 р., тобто з 28.07.2016 р. по 29.07.2016 р.. Це випливає з роз`яснень Мінсоцполітики та коментаря до ст. 124 КЗпП України, які вказують на те, що донорські дні це інший невідпрацьований час і оплата цього часу провадиться не за правилами, встановленими для оплати днів відпустки, хоча принцип розрахунку середнього заробітку за їх час однаковий.
У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував із зазначених підстав. Щодо компенсації втраченого заробітку за час перебування у судовому засіданні за викликом суду зазначив, що позивач втратив заробіток за весь робочий день, оскільки він відноситься до промислового персоналу і його робоче місце знаходиться на промисловому майданчику ДСП ЧАЕС, куди персонал доставляється транспортом підприємства лише двічі на добу.
Позивач в судове засідання не з`явився за наявності клопотання про розгляд справи без його участі.
Вислухавши пояснення та дослідивши наявні письмові матеріали справи суд встановив, що ОСОБА_2 з 17.09.1988 р. перебуває у трудових відносинах з ДСП «Чорнобильська АЕС» і на час подання позовної заяви до суду займає посаду інженера першої категорії ЦЕОУ (НБК) (а.с.18-20).
Наказом (розпорядженням) про надання відпустки № 363 від 13.06.2016 р. керівника ДСП «Чорнобильська АЕС» Бєлоусову В.В., інженеру ЦЕОУ(НБК) було надано щорічну відпустку, ст. 75 КЗпП, на 10 календарних днів, з 18.07.2016 р. по 27.07.2016 р. (а.с.4).
Згідно довідки КЗ «Чернігівська обласна станція переливання крові» № 4820 ОСОБА_2 здав кров 22 липня 2016 року (а.с.5).
22 липня 2016 року ОСОБА_2 подав заяву на ім`я керівника ДСП «Чорнобильська АЕС» про продовження чергової відпустки на 2 дні 28.07.2016 р., 29.07.2016 р. згідно Закону України «Про донорство крові і її компонентів» у зв`язку з тим, що він виконував функції донора 22 липня 2016 року під час перебування у черговій відпустці, до якої додав підтверджуючу довідку (а.с.6).
Як видно із змісту листа адміністрації підприємства на адресу голови ППО підприємства, первинного та уточнюючого табелів обліку використання робочого часу за липень 2016 року, довідки про доходи позивача за липень та серпень 2016 року, розрахункових листків за липень, серпень 2016 року в табель обліку робочого часу позивача було внесено зміни, а саме щорічна відпустка була перервана на 2 дні 22.07.2016 р. (донорський) та 23.07.2016 р. (вихідний), а відповідні дні щорічної відпустки перенесені на 28.07.2016 р. та 29.07.2016 р. (відпустка). При цьому йому було оплачено середній заробіток на суму 706,80 грн. за день давання крові 22.07.2016 р.. Додатковий день відпочинку після дня давання крові 23.07.2016 р. не був оплачений середнім заробітком, оскільки згідно табелю обліку робочого часу припав на вихідний день (а.с.7-12).
На звернення ОСОБА_2 . Мінсоцполітики України своїм листом від 14.09.2016 р. № 734/13/155-16 повідомив, що у випадку, якщо працівник давав кров у період щорічної відпустки, вона має бути подовжена на два дні (день давання крові та день відпочинку) з оплатою їх виходячи із середньої заробітної плати, яка розраховується з урахуванням середньої заробітної плати працівника за два місяці роботи, що передують місяцю, коли йому надаються два додаткові дні (а.с.13).
27 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся із заявою на ім`я керівника ДСП «Чорнобильська АЕС» про оплату другого дня продовженої відпустки (а.с.14).
Оскільки його заява не була задоволена, ОСОБА_2 у квітні 2017 року звернувся за захистом трудових прав до ППО ДСП «Чорнобильська АЕС», а 12 травня 2017 року до суду з цим позовом.
При вирішенні трудового спору суд виходить з наступного.
Спірні відносини регулюються нормами Законів України «Про донорство крові та її компонентів», «Про відпустки» та Кодексу законів про працю України.
Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» держава гарантує захист прав донора та охорону його здоров`я, а також надає йому пільги.
Відповідно до статті 9 цього Закону в день давання крові та (або) її компонентів, а також в день медичного обстеження працівник, який є або виявив бажання стати донором, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності із збереженням за ним середнього заробітку. Донори з числа студентів вищих навчальних закладів та учнів професійних навчально-виховних закладів у зазначені дні звільняються від занять (частина перша).
Після кожного дня давання крові та (або) її компонентів, в тому числі у разі давання їх у вихідні, святкові та неробочі дні, донору надається додатковий день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку. За бажанням працівника цей день може бути приєднано до щорічної відпустки або використано в інший час протягом року після дня давання крові чи її компонентів (частина друга).
У разі, коли за погодженням з керівництвом підприємства, установи, організації, командуванням військової частини в день давання крові донор був залучений до роботи або несення служби, йому за бажанням надається інший день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку (частина третя).
У разі давання крові та (або) її компонентів у період щорічної відпустки ця відпустка продовжується на відповідну кількість днів з урахуванням надання працівнику додаткового дня відпочинку за кожний день давання крові (частина четверта).
Виплата середнього заробітку, зазначеного у частинах першій, другій та третій цієї статті, здійснюється за рахунок коштів власника підприємства, установи, організації, де працює донор, або уповноваженого ним органу. Зазначені кошти належать до таких, що спрямовані на благодійну діяльність (частина п`ята).
Аналіз наведених норм цього Закону свідчить, що законодавець розрізняє гарантії захисту прав донора та джерела їх фінансування в залежності від того, під час роботи чи під час щорічної відпустки працівник виконував донорські функції.
Так у першому випадку (частини перша, друга і третя статті 9 цього Закону) донору надаються гарантії у виді звільнення від роботи із збереженням середнього заробітку у день давання крові, а також надання додаткового дня відпочинку із збереженням середнього заробітку безпосередньо після кожного дня давання крові, в тому числі у вихідні, святкові та неробочі дні, або за бажанням працівника цей день може бути приєднано до щорічної відпустки (що не змінює її тривалості), або використано працівником в інший день протягом року після дня давання крові. У цьому випадку джерелом надання цих гарантій є кошти власника підприємства, спрямовані на благодійну діяльність.
У другому випадку (частина четверта статті 9 цього Закону) донору надаються гарантії у виді продовження (подовження) щорічної відпустки на день давання крові та додатковий день відпочинку, що збільшує її тривалість на відповідну кількість днів. При цьому за працівником зберігається середня заробітна плата за додатково надані дні щорічної відпустки за правилами статті 74 КЗпП України і здійснюється оплата відповідно до статей 21 і 23 Закону України «Про відпустки» за рахунок коштів, призначених для оплати праці (фонду оплати праці).
Як встановлено судом, відповідач всупереч наведеним нормам законодавства, яке регулює спірні відносини, перервав щорічну відпустку позивача на два дні, зберігши її загальну тривалість у 10 календарних днів. При цьому оплатив середнім заробітком лише один з двох днів, на які перервав відпустку. Таким чином відповідач не застосував правил частини четвертої статті 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», що призвело до обмеження права позивача на продовження щорічної відпустки на два дні із збереженням середнього заробітку за цей час, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що становить 1413,60 грн. з розрахунку: 706,80 грн. х 2 = 1413,60 грн.; де 706,80 грн. середній заробіток за один день згідно розрахункового листка за серпень 2016 року; 2 кількість днів, за які зберігається середній заробіток позивача.
Виходячи з цього, суд погоджується з доводами позивача про те, що з відповідача необхідно стягнути 706,80 грн. неоплаченого середнього заробітку за додатковий день щорічної відпустки за рахунок додаткового дня відпочинку до дня давання крові під час щорічної відпустки.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 і 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України витрати сторін, що пов`язані з явкою до суду, відносяться до судових витрат.
Згідно частини 2 статті 85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку.
Відповідно до частини 3 цієї статті граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ.
Відповідно до п. 2 Додатку до вказаної постанови за втрачений заробіток стороні у зв`язку з явкою до суду граничний розмір компенсації обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третьої пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.
Згідно даних журналу судового засідання за 31.05.2017 р., яке було проведено з участю позивача, його тривалість становила 20 хвилин (а.с.33).
Проте з урахуванням часу, необхідного на дорогу працівників до місця роботи і назад, доставка яких здійснюється транспортом підприємства, позивачем втрачено 7 год. 25 хв. робочого часу, який йому не оплачено.
Пропорційна частина середнього заробітку позивача за цей час становить 703,27 грн., що представником відповідача не оспорюється.
Розмір компенсації втраченого заробітку позивача з урахуванням граничного розміру становитиме 252,64 грн. з розрахунку: 1600х3:19= 252,64, де: 1600 х 3 трикратний розмір розрахункової величини мінімальної заробітної плати; 19 середня кількість робочих днів позивача на підприємстві за квітень-травень 2017 року; 252,64 грн. загальний граничний розмір виплати, розрахованої за час явки позивача до суду.
Згідно правил статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на суму 640 грн., від сплати якого позивач звільнений відповідно до Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. 3, 4, 15, 79, 85, 88, 110, 209, 212-215 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська атомна електростанція» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за додатковий день щорічної відпустки на суму 706 гривень 80 копійок та судові витрати на суму 252 гривні 64 копійки, всього 959 гривень 44 копійки.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні у той же строк з дня одержання копії рішення і набирає законної сили після закінчення цього строку, якщо апеляційну скаргу не було подано, а в іншому випадку рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А. С. Орел