Номер провадження: 22-ц/785/2180/17
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - адвоката Коваля Віктора Васильовича на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного підприємства „Дослідне господарство „Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор"я Національної академії аграрних наук України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Інститут сільського господарства Причорномор"я Національної академії аграрних наук України, Національна академія аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Андріївської сільської ради та Державного підприємства «Дослідне Господарство «Андріївське» Інституту сільського Господарства Причорномор'я Національної академії Аграрних Наук України з вимогою визнати незаконним та недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 16 жовтня 1997 року виданий Андріївською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області на право постійного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 5758,6 га, виданий дослідно-виробничому господарству «Андріївське», який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 47, посилаючись на наступне.

Позивачі посилаються на те, що 24 лютого 1994 року директор «Елітне - насінницьке дослідне господарство «Андріївське» ім.. Ф.Г.Кириченко» звернувся до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району з проханням передати в постійне користування земельну ділянку розміром 5 359 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва. Голова сільської ради на дане звернення не реагував, на засідання сесії питання про надання земельної ділянки в постійне користування не ставив. Однак, 30.10.1996 року голова Андріївської сільської ради звернувся до директора Одеського інституту «Укземпроект» з проханням виготовити проект відводу земель та видати акт на право постійного користування земельною ділянкою ДВГ «Андріївське» (ОПХ «Андреевськое») додавши до листа виписку з рішення сесії від 03.10.1996 року за № 149, в експлікації яка додавалась до листа від земельних ресурсів району було вказано, що землею користується ДВГ «Андріївське» розміром 5 758,6 га в тому числі зрошуваних земель - 3 318 га. Таке твердження, на думку позивача, не відповідало дійсності.

Як зазначають позивачі, після отримання технічної документації від Одеського філіалу інституту землеустрою де було визначено кордони для надання державного акту на право постійного користування землею дослідно-виробничому господарству «Андріївське» в березні 1997 року, Андріївська сільська рада зареєструвала та незаконно видала 16.10.1998 року (державний акт видавався 16.10.1997 року, що вказує на імовірність допущення помилки під час складання тексту позовної заяви) земельну ділянку в розмірі 5 758,6 га в постійне користування ДВГ «Андріївське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Однак, позивачі, оспорюючи право ДВГ «Андріївське» на користування землею, посилаються на лист відділу держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі від 27.11.2015 року, згідно з яким вищезазначена земельна ділянка в державному реєстрі не значиться.

Також, позивачі вказують на те, що технічна документація виготовлювалась та Державний акт видавався ДВГ «Андріївське», а фактично користується нова структура під назвою Державне підприємство «Дослідне господарство «Андріївське» інституту сільського господарства Причорномор'я Національної академії аграрних наук України. Державний акт не переоформлявся, зміни до нього не вносились, що свідчить про його недійсність з 2005 року.

Отримане з районного архіву рішення від 03 жовтня 1996 року, стверджують позивачі, немає жодного відношення до передачі ділянки в постійне користування ДВГ «Андріївське». Порядок денний вказаний в протоколі не містить відповідні відомості про передачу ділянки. Також, в Одеському обласному архіві відсутні документи які свідчать про законність виготовлення документації, тощо. Від архіву Білгород-Дністровської районної державної адміністрації отримана відповідь про те, що в архіві Порядку денного та інших документів сесії про виділення 5 758,6 га землі в постійне користування не виявлено. Депутати сільської ради які були легітимні в жовтні 1996 року не підтверджують факт розгляду питання щодо передачі ділянки в постійне користування.

На думку позивачів, вказані незаконні дії Андріївської сільської ради суперечать указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Використовуючи підроблене рішення сільської ради, голова ОСОБА_6 та директор ДВГ «Андріївське» позбавили права жителів с. Андріївка та с. Розкішне права на отримання земельної ділянки (паї), її приватизації, отримання паю та можливості її обробляти, отримувати дохід. ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_1, та майже 750 інших мешканців села, біля 400 мешканців АДРЕСА_2, незаконно, методом фальсифікації, підробки документів, позбавлено права на отримання національного багатства - землі.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 - адвокат Коваль Віктор Васильович звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивачів у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

16 жовтня 1997 року Андріївською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області був виданий Державний акт на право постійного користування землею (серія НОМЕР_1) дослідно-виробничому господарству «Андріївське» села Андріївка, щодо надання у постійне користування 5 758,6 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Андріївської сільської ради народних депутатів від 03.10.1996 року № 149-ХХІІ. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 47.

Так, згідно з копією технічної документації, в 1997 році Одеським філіалом Інституту землеустрою української академії аграрних наук розроблено Технічну документацію по складанню державного акту на право постійного користування землею дослідно-виробничому господарству «Андріївське» Білгород-Дністровського району Одеської області. В Пояснювальній записці Технічної документації зазначено, що роботи по складанню державного акту на право постійного користування землею ДВГ «Андріївське» виконані на підставі клопотання Андріївської сільської Ради народних депутатів і договору с ДВГ «Андріївське» від 25.03.1997 року № 804. Також, в Пояснювальній записці вказано, що проект передачі земель в постійне користування розроблений комісією Білгород-Дністровської районної Ради народних депутатів і затверджений рішенням Андріївської сільської Ради народних депутатів від 03.10.1996 року.

Матеріали наданої копії Технічної документації (наступні сторінки за Пояснювальної запискою) містять клопотання тодішнього голови Андріївської сільської ради ОСОБА_6 адресоване директору Інституту з проханням виготовити проект відводу земель та видати акт на право постійного користування. Виписка з рішення сесії Андріївської сільської Ради № 149 від 03.10.1996 року підписана головою сільської ради ОСОБА_6, містить три пункти: передати в постійне користування землі ДВГ «Андріївське», видати Державний акт на право постійного користування, передачу земельних ділянок в натурі та зміну земельних ділянок здійснити документально у встановленому порядку. Наявні клопотання та виписка з рішення крім підпису Голови сільської ради, скріплені гербовою печаттю Андріївської сільської Ради народних депутатів.

Технічна документація була направлена до Білгород-Дністровського відділу земельних ресурсів та Андріївської сільської Ради народних депутатів.

16 жовтня 1997 року Андріївською сільською радою Державному підприємству „Дослідне господарство „Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор"я Національної академії аграрних наук України був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії І-ОД № 063599.

Перевіривши процедуру прийняття рішнення про передачу спірної земельної ділянки у постійне користування дослідно-виробничому господарству «Андріївське» та порядок видачі державного акту, міськрайсуд вважав, що встановлені обставини не вказують на будь-які формальні порушення порядку виготовлення та видачі спірного Державного акту, технічна документація виготовлювалась на підставі наданих документів дійсність яких на той момент не ким не оспорювалась.

При цьому суд правильно визначився з предметом та обгрунтуваннями, якими позивач мотивував заявлені вимоги.

Так, позивачі не заперечуючи правомірність дій органу місцевого самоврядування - Андріївської сільської ради, під час виготовлення технічної документації та передачі відповідачу-2 спірної земельної ділянки у постійне користування, разом з тим зазначали про умисне вчинення дослідно-виробничим господарством «Андріївське» правопорушення, пов'язане в підробкою рішення сільської ради № 149 від 03.10.1996 року про передачу спірної земельної ділянки Державному підприємству „Дослідне господарство „Андріївське" Інституту сільського господарства Причорномор"я Національної академії аграрних наук України, оскільки, як стверджують позивачі, на вказаній сесії сільської ради дане питання взагалі не розглядалось.

Крім того, позивачі у позові також вказували про відсутність у Державного підприємства „Дослідне господарство „Андріївське" зареєстрованого речового права власності на спірну ділянку та кадастрового номеру.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог суд першої інстанції виходив з того, що:

- надані на обґрунтування позову докази є недостатніми, в судовому засіданні достеменно не встановлено те, що Державний акт на право постійного користування землею видано з істотним порушенням земельних норм і правил діючих на той час та якимось чином порушує права позивачів;

- жоден з позивачів не надав доказів того, що вони на сьогоднішній день не є власниками або користувачами земель сільськогосподарського призначення, що вони у 1996 році мали реальні законні підстави отримати земельну ділянку із земель, наданих ДП «ДГ «Андріївське» у постійне користування;

-право постійного користування землею, яке набуте ДП «ДГ «Андріївське» до 01.01.2002 року в установленому законом порядку, з вступом в законну силу діючого ЗК України, не втрачається, а зберігається до його добровільного переоформлення даним підприємством.

Такі висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, засновані на законодавстві і є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підтвердження обставин, якими обгрунтований заявлений позов позивачі додали відповідь архівного відділу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про те, що в архіві Порядку денного та інших документів сесії про виділення 5 758,6 га землі в постійне користування не виявлено.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що архівна довідка архівного відділу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не є належним та допустимим доказом щодо не прийняття депутатами сільської ради спірного рішення № 149 про передачу земельної ділянки ДВГ «Андріївське».

Крім того з матеріалів справи вбачається, що представлена позивачами копія протоколу сесії народних депутатів сільської ради 03.10.1996 року, не містить найменування посад, підписи головуючого на засіданні та секретаря сесії, гербової печатки сільської ради та повного тексту.

Тому суд першої інстнації обгрунтовано вважав, що така копія протоколу сесії народних депутатів сільської ради 03.10.1996 року не може вважатися належним та допустим доказом дійсної повістки дня і питань, які розглядалися на цій сесії, а тому не може підтверджувати факт не розгляду питання про передачу земельної ділянки ДВГ «Андріївське».

Водночас суд надав вірну оцінку виписці з рішення № 149 сесії Андріївської сільської ради від 03.10.1996 року, на якій міститься підпис голови сільської ради ОСОБА_6 та кругла гербова печатка

сільської ради, є належним прямим та достовірним доказом правомірності виготовлення і видачі Державного акту ДВГ «Андріївське» оскільки зазанчені у виписці відомості про земельну ділянку, її площу, місцезнаходження, найменування органу та інші відомості узгоджуються з іншими документами про спірну земельну ділянку, зокрема тими, що містяться в технічній документації, яка затверджена у встановленому порядку.

Тем не менше, суд першої інстанції сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, призначив технічну експертизу, на вирішення якої було поставлене питання чи був Протокол складений в 1996 році. Проте через відсутність науково-разроблених методик встановлення часу роздрукування документів на друкуючих машинах, принтерах експерт не зміг виконати ухвалу суду та відповісти на поставлене питання, провести експертизу. На повторному вирішенні питання про призначення експертизи з направленням до експертної установи, яка спроможна провести таку експертизу, сторони не наполягали.

Також суд обгрунтовано не взяв до уваги доводи позовної заяви про зфальсифікованість технічної документації на підставі якої був виданий державний акт на право постійного користування, оскільки будь-яких належних і допустимих доказів цьому позивачами не надано. Такі діяння мають ознаки кримінально-караних. Проте вироку суду, або постанови слідчих (дло 2001 року) або судових органів про встановлення даних обставин та визначення вини конкретних осіб, до суду не надано.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 р. № 449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Встановивши, що Державне підприємство «ДГ «Андріївське» відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано 19.01.1995 року, існувало на момент отримання спірного державного акту та є законним правонаступником юридичної особи, зазначеної у державному акті, суд першої інстанції правильно зазаначив, що право постійного користування землею, набуте ДП «ДГ «Андріївське» до 01.01.2002 року в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його добровільного переоформлення підприємством.

Крім того, враховуючи відсутність належних і допустимих доказів, що позивачі на сьогодні не є власниками та користувачами земель сільськогосподарського призначення та що вони у 1996 році дійсно реально претендували та мали передбачені законом підстави на отримання у користування спірної земельної ділянки (повністю чи частково),яка була передана у постійне користування ДВГ «Андріївське», суд обгрунтовано зазначив про відсутність у позивачів цивільного інтересу та відсутність їх порушених прав, які потребують судового захисту.

Суд вірно виходив з того, що пропуск строку позовної давності та відсутність підстав вважати причину пропуску строку позовної давності поважною, є самостійною підставою для відмови у позові. Проте строк позовної давності може застосовуватися лише щодо порушеного права. У разі якщо право не порушене або позивачем порушення права не доведено належними і допустимими доказами, слід відмовляти у задоволенні вимог відповідно або за безпідставністю або за недоведеністю.

Встановивши, що заявлені вимоги є безпідставними та недоведеними по суті, міськрайонний суд набув правильного висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити саме за безпідставністю та недоведеністю без затосування позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що ЗК України 1990 року на час видачі державного акту в 1996 році взагалі не передбачалося передачу державним підприємствам землі в постійне користування, а ст. 17 ЗК України 1990 року передбачала передачу землі радами народних депутатів у приватну та коллективну власність з діючими тоді заборонами, є неспроможними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України 1990 року сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Дію частини другої статті 17 ЗК України 1990 року зупинено щодо власників

земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 від 26.12.92 згідно з Декретом N 15-92 від 26.12.92. Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності законодавчо передбаченої можливості передати у постійне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державному підприємству та можливості видачі відповідного державного акту на постійне користування земельною ділянкою, є неспроможними і не засновані на законодавстві.

Доводи апеляційної скарги, що питання про передачу у власність спірної земельної ділянки ДВГ «Андріїївське» Андріївською сільською радою народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області не розглядалося і рішення № 149 сесії народних депутатів сільської ради 03.10.1996 року не містило питання про передачу спірної земельної ділянки, а представлені документи та технічна документація під державний акт є зфальсифікованою, не можуть бути взятими до уваги, оскільки зведені виключно до перевстановлення, які вірно встановлені судом та переоцінки доказів, яким судом надано правильну та справедливу оцінку.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У ХВ А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 адвоката Коваля Віктора Васильовича - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

Є.С. Сєвєрова