Справа № 152/926/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 червня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

представника заявника - адвоката Костриці В.С.,

представника заінтересованої

особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, заінтересована особа - Шаргородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Вінницької області,

встановив:

06.06.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною заявою про встановлення факту.

Мотивуючи заяву, ОСОБА_3 зазначив, що він з 08.02.2004 року перебуває на обліку у Шаргородському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, яку йому призначено, як працюючому в СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області.

З грудня 2004 року він не працює, проте продовжує перебувати на обліку, як працюючий пенсіонер, у зв'язку із чим йому не було проведено перерахунку пенсії, оскільки відсутні дані про його звільнення з роботи, а працюючим пенсіонерам не проводиться перерахування пенсії у відповідності зі ст.42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з архівною довідкою, виданою Шаргородським районнним Трудовим архівом Шаргородської районної ради від 28.03.2017 року №01-13-150 про його роботу та заробіток в колгоспі «Дружба» та СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка, остання заробітна плата йому нарахована за листопад 2004 року, даних про звільнення з роботи в довідці не зазначено.

Він не пам'ятає, чи писав заяву з приводу звільнення з роботи, працювати він припинив через відсутність об'єму роботи, з чим роботодавець погодився, так як претензій не заявляв.

Вважає, що фактично таким чином трудовий договір було припинено за згодою сторін, що передбачено п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

У зв'язку з ліквідацією СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області запис про його звільнення з роботи до документів внести неможливо.

Просить встановити юридичний факт припинення (розірвання) ним - ОСОБА_3 трудового договору з СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області з 30.11.2004 року на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України - за згодою сторін.

Встановлення цього факту необхідне йому для перерахунку призначеної в лютому 2004 року пенсії.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 - адвокат Костриця В.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва від 18.05.2017 року (а.с.13-14), підтримав заяву, зсилаючись на ті самі обставини. Просить встановити юридичний факт припинення (розірвання) трудового договору між заявником та СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області за згодою сторін з 30.11.2004 року. Суду пояснив, що заявник з 08.02.2004 року перебуває на обліку у Шаргородському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області. З грудня 2004 року заявник не працює, проте дані про його звільнення з роботи в трудовій книжці та в інших документах відсутні, через що йому не було проведено перерахунку пенсії. Заявник не пам'ятає, чи писав заяву про звільнення з роботи. Вважає, що трудовий договір припинено за згодою сторін, оскільки роботу заявник припинив у листопаді 2004 року через відсутність обсягу роботи, а роботодавець з цього приводу претензій до нього не заявляв, тобто погодився, що свідчить про припинення трудового договору за згодою сторін. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати своє право на перерахунок призначеної йому в лютому 2004 року пенсії, яка не перераховувалася з часу призначення.

Представник заінтересованої особи - Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що заявник ОСОБА_3 перебуває на обліку з 2004 року, так як отримує пенсію за віком на пільгових умовах, так як працював на роботах за Списком №2. Після жовтня 2011 року призначена заявникові пенсія не перераховувалася, так як відсутні дані про звільнення ОСОБА_3 з роботи, тому він вважається працюючим пенсіонером. Взагалі заявникові здійснено лише один перерахунок пенсії у 2015 році. По персоніфікованому обліку вбачається, що заявник працював по 30.11.2004 року, оскільки з грудня 2004 року відсутні будь-які нарахування заробітної плати. При встановленні факту припинення трудових відносин заявникові буде перераховано пенсію і вона збільшиться приблизно на 250 грн. в місяць. Для такого перерахунку не має значення підстава припинення трудового договору, а лише сам факт його припинення. З цих підстав вона не заперечує щодо встановлення факту припинення трудових відносин між заявником і СТОВ «Світанок» з 30.11.2004 року, але заперечує щодо встановлення факту припинення трудових відносин на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, оскільки така підстава припинення трудових відносин не доведена заявником.

Вислухавши пояснення представника заявника та представника заінтересованої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 08.02.2004 року заявнику ОСОБА_3 призначено пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, як особі, яка працювала за Списком робіт №2 в СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області.

Вказаний факт підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.8) та матеріалами оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи ОСОБА_3 №138798.

Також, судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 на теперішній час не працює, тобто по обліку в Шаргородському ОУПФУ Вінницької області заявник рахується, як працюючий пенсіонер.

Крім того, з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_3 вбачається, що перерахунок його пенсії з моменту призначення здійснювався у 2015 році, у зв'язку із змінами в законодавстві про пенсійне забезпечення, після чого пенсійні виплати не перераховувалися, так як заявник на обліку в Шаргородському ОПФУ Вінницької області перебуває як працюючий пенсіонер.

Відповідно до трудової книжки колгоспника за №585, яка видана на ім'я заявника ОСОБА_3, з 1992 року він працював у будівельній бригаді у КСП «Дружба» с. Сапіжанка, яке у 2000 році реорганізовано в СТОВ «Світанок», про що наявний відповідний запис (а.с.9 та на звороті). Запис про звільнення заявника ОСОБА_3 з роботи в СТОВ «Світанок» у трудовій книжці відсутній.

З оглянутих в судовому засіданні Книг наказів по СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка за 2004-2012 роки вбачається, що наказ про звільнення ОСОБА_3 з роботи в СТОВ відсутній.

Крім того, з оглянутих в судовому засіданні Книг обліку праці та розрахунків із членами КСП та СТОВ «Світанок» за 2004 рік, 2005-2007 роки, 2008-2012 роки вбачається, що останнім місяцем, у якому ОСОБА_3 нарахована заробітна плата, є листопад 2004 року (а.с.38-44).

Вказаний факт також підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу - ОСОБА_3 (а.с.35-36), що надані Шаргородським ОУПФУ Вінницької області, та архівною довідкою від 28.03.2017 року за №01-13-150, виданою заявнику - ОСОБА_3 про його трудовий стаж з 1999 року по 2004 рік Шаргородським районним Трудовим архівом Шаргородської районної ради Вінницької області на підставі книги обліку трудового стажу членів колгоспу «Дружба» с. Сапіжанка та книги обліку праці та розрахунків з членами СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка за 2004 рік, з якої також вбачається, що остання заробітна плата заявника значиться у листопаді 2004 року (а.с.8-9).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показав, що працював у КСП «Дружба» та його правонаступнику - СТОВ «Світанок», при цьому, з 2002 року по 2010 рік він був керівником вказаного сільськогосподарського підприємства. ОСОБА_3 працював на підземних роботах у колгоспі та КСП «Дружба», а в СТОВ «Світанок» працював робітником у будівельній бригаді. Йому відомо, що у 2004 році заявник оформлявся на пенсію, яка йому була призначена, оскільки підприємство надавало для цього відповідні довідки. Як саме звільнився заявник, він не пам'ятає, проте, стверджує, що ОСОБА_3 завжди працював добросовісно, виконував роботу, не допускав прогулів на роботі. Він не пам'ятає, чи писав заявник ОСОБА_3 заяву на звільнення, проте, факту звільнення останнього за прогул не було. Можливо, що у 2004 році ОСОБА_3 перестав виходити на роботу, але що його звільнення відбулося на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, він не може стверджувати, так як не пам'ятає внаслідок тривалого часу, що минув після 2004 року.

Таким чином, судом встановлено, що з 30.11.2004 року трудовий договір, що був укладений на невизначений час між ОСОБА_3 та СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка припинено.

Проте, підстава припинення трудового договору - п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, на якій наполягає заявник та його представник, базується на припущеннях останніх і належними та допустимими доказами - не доведена.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги.

Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок заявника довести ті обставини, на які він посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий ОСОБА_3 на підтвердження своїх вимог.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відтак, суд констатує той факт, що заявник не був позбавлений можливості відстоювати свою позицію під час судового розгляду, надавши належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження вимог про зазначення підстави звільнення - п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, проте - не надав.

З цих підстав суд вважає, що заслуговує на увагу ствердження представника заінтересованої особи ОСОБА_2 про те, що підстава припинення трудових відносин між заявником і СТОВ «Світанок» не встановлена, але факт припинення трудового договору з 30.11.2004 року - підтверджується дослідженими судом доказами.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Припинення трудового договору є правомірним за наявності наступних умов: 1) за передбаченими у законі підставами припинення трудового договору; 2) з дотриманням певного порядку звільнення за конкретною підставою; 3) є юридичний факт щодо припинення трудових правовідносин.

Підставами припинення трудового договору є такі обставини, які визначаються законом як юридичні факти для припинення трудового договору.

Факт припинення трудового договору між заявником та СТОВ «Світанок» судом встановлено, проте, підстава припинення за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, чи інші підстави, встановлені ст.36 КЗпП України - не встановлені.

Встановити факт припинення трудових відносин із СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка заявник не може, оскільки, відповідно до повідомлення відділу статистики у Шаргородському районі від 27.02.2017 року №01-15/321, станом на 27.02.2017 року СТОВ «Світанок» вилучено з ЄДРПОУ через державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом, дата державної реєстрації припинення - 05.11.2015 року (а.с.12).

З повідомлення Шаргородського об'єднаного УПФУ Вінницької області від 11.05.2017 року №25-К вбачається, що заявнику ОСОБА_3 неможливо провести перерахунок пенсії у зв'язку з відсутністю відомостей про звільнення останнього з роботи (а.с.6).

Встановлення факту припинення трудового договору має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на перерахунок пенсії.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження.

Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно із ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази припинення ним трудового договору із СТОВ «Сапіжанка» з 30.11.2004 року, тому в цій частині заява підлягає задоволенню.

Проте, заява в частині встановлення підстави припинення трудового договору - п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Керуючись ст.ст.3, 213-215, 218, 223, 234-235 ЦПК України, на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України суд,

вирішив:

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, заінтересована особа - Шаргородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Вінницької області, - задовольнити частково.

Встановити факт припинення трудового договору між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем та жителем с. АДРЕСА_1, та СТОВ «Світанок» с. Сапіжанка Шаргородського району Вінницької області з 30 листопада 2004 року.

В решті заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: