У Х В А Л А

іменем україни

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення державного виконавця та начальника другого міського відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у другому міському відділі державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області знаходиться зведене виконавче провадження про примусове стягнення з нього на користь публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк»), публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк») та інших стягувачів заборгованості на загальну суму 513 911 грн 59 коп. на підставі відповідних судових рішень.

12 березня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2015 року задоволено подання державного виконавця та дозволено примусове проникнення до вищевказаної квартири для проведення виконавчих дій. 26 липня 2016 року на підставі вказаної ухвали суду державним виконавцем у присутності понятих проведено опис предметів рухомого майна у зазначеній квартирі та передано це майно на відповідальне зберігання.

Вважав такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки було проведено опис та арешт вищевказаної квартири, яка також належить і його дружині. У квартирі здійснювалася без його дозволу відеозйомка, понятим при опису майна залучено раніше судиму особу. Він неодноразово звертався щодо неправомірності дій до державного виконавця, а також до начальника другого міського відділу державної виконавчої служби, проте всі його звернення залишені без відповідного реагування. Крім того, один із стягувачів - ОСОБА_5 - померла, а розписка про повернення коштів її сину зникла з матеріалів виконавчого провадження, виконавче провадження у цій частині не закрито.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати дії державного виконавця та начальника другого міського відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області неправомірними та зобов'язати їх усунути допущені порушення при здійснені виконавчого провадження, скасувати постанову, винесену державним виконавцем про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 березня 2015 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року, скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 383, 387 ЦПК України, дійшли правильного висновку про те, що заявником заборгованість по зведеному виконавчому провадженню не погашена, унаслідок чого державним виконавцем було винесено постанову про арешти спірної квартири, що відповідає положенням ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції на час вчинення виконавчих дій.

Суди дійшли вірного висновку про те, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що належна йому квартира є спільним сумісним майном подружжя, крім того, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 серпня 2016 року у задоволенні скарги його дружини - ОСОБА_6 - на дії державного виконавця щодо накладення арешту на все її рухоме і нерухоме майно відмовлено, який накладено у зв'язку із солідарним стягненням з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором, а, отже, безпідставними також є доводи заявника щодо неможливісті накладення арешту на спірну квартиру у зв'язку з тим, що на дану квартиру накладено обтяження на підставі договору іпотеки між ним та ПАТ «Укргазбанк», банк з вимогами про порушення своїх прав до суду не звертався.

Колегія суддів, погоджується з висновком судів про те, що доводи заявника щодо закриття виконавчого провадження у зв'язку зі смертю стягувача - ОСОБА_5, є безпідставними, так як виконавче провадження в цій частині зупинено, та після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли спадкоємці першої черги, які не звертались з заявою про залучення їх як сторони виконавчого провадження, що відповідає положенням ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що дії державного виконавця та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесена державним виконавцем, є правомірними й відповідають положенням Закон України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель С.П. Штелик