Справа № 673/1695/15-ц
Провадження № 2/673/6/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" червня 2017 р. м. Деражня
Деражнянський районний суд
Хмельницької області
в складі: головуючий суддя Дворнін О.С.
при секретарі судових засідань Болишевій М.О.
з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування негативної інформації та відшкодування моральної шкоди,
У грудні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування негативної інформації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачами була розповсюджена неправдива інформація відносно їх сина, брата та чоловіка ОСОБА_7 .
Так, позивачі вказують, що вони являються відповідно батьком, рідним братом та дружиною ОСОБА_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Слов`янськ Донецької області, під час проходження ним військової служби за контрактом у складі внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України. Про загибель ОСОБА_7 позивачі дізналися 04.08.2014 року, після довгих його пошуків через різні державні органи, оскільки втратили з ним зв`язок ще 09.05.2014 року.
29.08.2014 року, під час транспортування тіла загиблого ОСОБА_7 для здійснення його поховання в с. Новостріївка Деражнянського району Хмельницької області, на території Згароцької сільської ради, позивачам стало відомо про те, що сільський голова Згароцької сільської ради Манастирський В.А., в приміщенні Деражнянського РВ УМВСУ Хмельницької області, в присутності начальника вказаного відділу та його заступників, повідомив про те, що жителі с. Новостріївка протестують проти поховання ОСОБА_7 у цьому селі, звинувачуючи його в участі в бойових діях на боці незаконних військових формувань
(сепаратистів) проти українських військових сил АТО. 29.08.2014 року зазначені відомості було перевірено головою Деражнянської районної державної адміністрації Переймою А.А., який виїздив в с. Новостріївка на зустріч з мешканцями села і в ході такої перевірки сільський голова ОСОБА_5 заявив, що про сепаратизм ОСОБА_7 йому стало відомо від ОСОБА_6 , який також є військовослужбовцем за контрактом та проходив службу в зоні проведення АТО. Останній, будучи присутнім, на вказаній зустрічі, підтвердив, що в кінці травня 2014 року він особисто бачив ОСОБА_7 на території Луганської області, поблизу м. Красний Лиман, який під час нападу військових бойовиків на колону військовослужбовців сил АТО вів бойові дії на стороні військових бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України.
Позивачі стверджують, що такі висловлювання ОСОБА_6 та поширення їх ОСОБА_5 є неправдивими, а тому, із урахуванням уточнених позовних вимог, вони просять визнати їх такими, що порочать їх честь, гідність та професійну репутацію та зобов`язати відповідачів спростувати поширені ними неправдиві відомості шляхом друку в газеті «Вісник Деражнянщини» відповідної статті.
Крім того, позивачі вказують, що у зв`язку із поширенням неправдивих відомостей відповідачами вони перенесли сильні душевні хвилювання, що вплинуло на стан їх здоров`я та відносини із рідними та оточуючими людьми, а також професійну репутацію позивача ОСОБА_2 , котрий працює у правоохоронних органах, а тому вони просять стягнути з кожного із відповідачів на користь кожного позивача по 8333,33 грн. моральної шкоди, а також стягнути з них понесені позивачами судові витрати.
В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник підтримали позовні вимоги та просять задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі змісту заяви, крім того, вбачається, що позову він не визнає.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився та, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Представник відповідача Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.
З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.
Так, судом встановлено, що 14.03.2014 року між ОСОБА_7 та державою Україна, від імені якої виступив командир військової частини НОМЕР_1 в особі полковника ОСОБА_8 , було укладено контракт про проходження служби у військовому резерві терміном на 3 роки.
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України №7о/с від 14.03.2014 року ОСОБА_7 було призначено на посаду старшого стрільця 3 відділення 2 стрілецького взводу 32 стрілецької роти 10 стрілецького батальйону.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер в м. Слов`янськ Донецької області, внаслідок вогнепального поранення грудної клітки та живота, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть №402 від 12.05.2014 року та довідкою про причину смерті.
Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є батьком померлого ОСОБА_7 , позивач ОСОБА_2 рідним братом померлого, а позивач ОСОБА_3 дружиною померлого ОСОБА_7 .
В обґрунтування позову позивачі стверджують, що 29.08.2014 року, під час транспортування тіла ОСОБА_7 для здійснення його поховання в с. Новостріївка Деражнянського району Хмельницької області, їм стало відомо, що жителі села Новостріївка протестують проти поховання загиблого, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 була розповсюджена інформація стосовно ОСОБА_7 про те, що він вів бойові дії на стороні бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України.
Судом приймаються до уваги такі доводи позивачів, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а Факт поширення інформації відносно ОСОБА_7 відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не оспорюється.
При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначали про те, що поширена ОСОБА_6 інформація стосується їх сина, брата та чоловіка ОСОБА_7 та є неправдивою і такою, що принижує їхню честь та гідність.
З`ясовуючи обґрунтованість таких доводів позивачів та вирішуючи питання про визнання недостовірною інформації відносно загиблого ОСОБА_7 , яка була розповсюджена відповідачем ОСОБА_6 та поширена відповідачем ОСОБА_9 , суд, визначаючи характер такої інформації та з`ясовуючи, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, виходить із наступного.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, та також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте та сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з другого боку.
Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.
Отже, у законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню.
В силу частин 1, 2, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, та також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Як об`єктивно встановлено судом, ОСОБА_7 загинув в м. Слов`янськ Донецької області 11.05.2014 року.
Відповідно до письмової заяви ОСОБА_10 , командира зводу, до якого входив ОСОБА_7 , останній з 12.03.2014 року перебував на полігоні у військово-навчальному центрі в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області на базі військової частини НОМЕР_3 . З 15.04.2014 року ОСОБА_7 у складі 1-го резервного батальйону Національної гвардії України був відряджений до військової частини НОМЕР_4 в м. Павлоград, для участі в проведенні АТО. З 25.04.2014 року він перебував у відпустці, а під час повернення ОСОБА_7 на початку травня 2014 року на службу він повідомив командиру по телефону, що перебуває в м. Краматорськ Донецької області. При цьому, під час телефонної розмови були чутні звуки пострілів. Також на початку травня 2014 року ОСОБА_7 спілкувався по телефону з іншими особами, після чого зв`язок із ним був втрачений. У вказаній заяві ОСОБА_10 вказує, що ОСОБА_7 сепаратистом не був, на боці ворожих сил не перебував, з військової служби не звільнявся, дезертирство не вчиняв.
Разом із цим, наявними в матеріалах справи довідкою військової частини НОМЕР_5 №176 від 26.01.2015 року та довідкою військової частини (польова пошта НОМЕР_6 ) №770 від 22.04.2015 року підтверджується, що ОСОБА_6 проходив військову службу за контрактом з 26.03.2013 року та безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей в період з 30.05.2014 року по 25.06.2014 року, з 01.07.2014 року по 08.09.2014 року, з 30.09.2014 року по 26.10.2014 року, з 14.02.2015 року по 23.02.2015 року.
Будь-яких доказів щодо перебування відповідача ОСОБА_6 в зоні проведення АТО на території України в інші періоди часу, в тому числі, в період перебування там ОСОБА_7 , ним не подано. Не здобуто таких доказів і судом.
Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи наведене, суд вважає, що висловлювання відповідача ОСОБА_6 про те, що в кінці травня 2014 року він особисто бачив ОСОБА_7 на території Луганської області, поблизу м. Красний Лиман, який під час нападу військових бойовиків на колону військовослужбовців сил АТО вів бойові дії на стороні військових бойовиків-сепаратистів проти військовослужбовців України, є недостовірною інформацією, тобто такою, яка не відповідає дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_6 фізично не міг бачити в кінці травня 2014 року ОСОБА_7 , який помер ще на початку травня того ж року, і така інформація є фактичним твердженням.
Крім цього, є доведеним і факт поширення зазначеної інформації відповідачем ОСОБА_5 .
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що розповсюджена відповідачем ОСОБА_6 та поширена відповідачем ОСОБА_5 інформація про участь ОСОБА_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських сил АТО, що здійснюється на території Донецької та Луганської областей України, є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та професійну репутацію позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , порушує їхні особисті немайнові права як батька, рідного брата та дружини померлого ОСОБА_7 , а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягаючими задоволенню.
При цьому, приймаючи до уваги заявлені позивачами вимоги, суспільний резонанс даної справи, а також те, що обставини справи неодноразово опубліковувалися в засобах масової інформації, суд вважає вірним зобов`язати відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спростувати вказані неправдиві відомості шляхом друку в газеті «Вісник Деражнянщини» відповідної статті.
Суд також вважає, що поширенням недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та професійну репутацію позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , їм заподіяна моральна шкода.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших
обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
На думку суду, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 достатньо обґрунтували свої моральні страждання, спричинені смертю сина, брата та чоловіка. Вони пережили та продовжують переживати сильний душевний біль, моральні страждання та переживання внаслідок смерті своєї рідної та близької людини. Ця трагічна подія назавжди змінила їх життя, втрата є непоправною, отримана ними душевна травма потребує додаткових зусиль для організації їх подальшого життя, а тому позовні вимоги в цій частини є доведеними та обґрунтованими.
Разом із цим, в ході судового розгляду встановлено, що спір між позивачами та Згароцькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області відсутній і фактично жодних позовних вимог до вказаного відповідача позивачами не заявлено, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а також керуючись ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ч.4 ст. 32 Конституції України, ст.ст. 277, 1168 ЦК України, ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, та також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 15, 60, 208, 209, 212-215 та 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати неправдивими та такими, що принижують честь, гідність та професійну репутацію відомості про участь ОСОБА_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських військових сил АТО, що здійснюється на території Донецької та Луганської областей України.
Зобов`язати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спростувати неправдиві відомості про участь ОСОБА_7 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в бойових діях на боці незаконних військових формувань (сепаратистів) проти українських сил АТО, що здійснюється на території Донецької та Луганської областей України, шляхом друку в газеті «Вісник Деражнянщини» відповідної статті.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Складання повного рішення було відкладено на строк не більше як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Деражнянський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: О. С. Дворнін