У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Леміш О.М., за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1Я , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород подання Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2В за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської надійшло вищезазначене подання, яке мотивоване тим, що на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебуває виконавче провадження № 43850291 по примусовому виконанні виконавчого листа № 308/881/14-й, від 07.05.2014 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання однієї дитини у розмірі 1000 гри. щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 24.01.2014 року.

02.07.2014 року державним виконавцем відповідно до вимог статей 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» разом з супровідним листом було надіслано сторонам виконавчого провадження.

08.09.2014 року старшим державним виконавцем в порядку ст.5,11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) з метою перевірки майнового стану боржника надіслано запити до реєструючих установ, а саме: Головний сервісний центр МВС України ТСЦ 2141 МВС України в Закарпатській області, Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області, щодо наявності майна, належного боржнику на праві власності, Державну інспекцію сільського господарства в Закарпатській області щодо наявності сільськогосподарської техніки, а також в Ужгородський міський центр зайнятості щодо перебування на обліку у вищезазначеній установі.

30.09.2014 року надійшла відповідь з Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області про те, що за ОСОБА_2 земельні ділянки у власності та користуванні на території м. Ужгород та Ужгородського районі (в тому числі м. Чоп) не зареєстровані.

30.09.2014 року надійшла відповідь з Головного сервісного центру МВС України ТСЦ 2141 МВС України в Закарпатській області про те, що за ОСОБА_2 транспортні засоби зареєстрованими не значаться.

24.09.2014 року надійшла відповідь з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про те, що за ОСОБА_2 техніка на обліку не значиться.

17.03.2017 року старшим державним виконавцем відповідно до ст.18 «Про виконавче провадження»( в редакції від 02.06.2016 року), надіслано повістку-виклик боржнику 23.03.2017 року, боржник за викликом не з'явився.

28.04.2017 року старшим держаним виконавцем відповідно до ст. 71 Закону України «І Іро виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) обчислено розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 28.04.2017 року борг складає 39 225,80 грн .

29.09.2014 року державним виконавцем керуючись ст.ст. 18,56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року) було накладено арешт на все майно боржника та направлено у Головний сервісний центр МВС України ТСЦ 2141 МВС в Закарпатській області для виконання.

Враховуючи вищенаведене, протягом 2016-2017 року рішення суду боржником не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх передбачених законодавством України заходів примусового виконання рішення, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Невиконання боржником виконавчого листа № 308/881/14-ц від 07.05.2014 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання однієї дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 24.01.2014 року., порушує права сторони виконавчого провадження (стягувача).

Враховуючи вищевикладене, з метою повного, всебічного та своєчасного виконання рішення суду, державний виконавець просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У вищезазначеному поданні, державний виконавець просить суд розглянути справу без його участі.

Дослідивши матеріали справи та, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що подання не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку: якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з положенням ст. 377-1 ЦПК України та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

В Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду України від 01.02.2013 року, зроблений наступний висновок: поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання та доказів, які б свідчили, що останній ухиляється від виконання рішення суду державним виконавцем суду не надано. Крім того, подання не містить необхідних відомостей, а саме: з вилученням чи без вилучення паспортного документу має бути здійснене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон; не зазначено відомостей про повідомлення державним виконавцем боржника про направлення до суду відповідного подання.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов'язання не доведений. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця є необґрунтованим, немотивованим та не може бути задоволене.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1, 294, 296 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні поданняУжгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2В за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонногосуду ОСОБА_4М