Ухвала

іменем україни

12 червня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, обгрунтовуючи його тим, що 10 червня 2013 року ним, в якості стовідсоткового авансу було передано ОСОБА_3 в особі ОСОБА_4, грошові кошти у сумі 770 000 грн в рахунок продажу: земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_1; земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 площею 610 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2; земельної ділянки НОМЕР_3 площею 2,00 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 65, кадастровий номер НОМЕР_4 земельної ділянки площею 0,2000 га (лісові землі), розташованої на території Ходосіївської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_5 та НОМЕР_5, які належали на праві власності ОСОБА_3

Згідно з умовами досягнутих домовленостей, зафіксованих у розписці від 10 червня 2013 року ОСОБА_4, яка діяла в інтересах ОСОБА_3, зобов'язалася до 10 червня 2014 року зібрати необхідні документи, повідомити позивача про зустріч та з'явитись до нотаріуса для укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок.

Зазначав, що на початку червня 2014 року ОСОБА_4 повідомила про закінчення процесу підготовки документів, у зв'язку з чим запропонувала зустрітись у нотаріуса для посвідчення договорів купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок.

Однак, 10 червня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М. відмовила у вчиненні нотаріальних дій щодо посвідчення договорів про відчуження спірних земельних ділянок у зв'язку із скасуванням довіреності, на підставі якої діяла ОСОБА_4 в інтересах власника земельних ділянок ОСОБА_3

Вважав, що між ним та ОСОБА_3, від імені якого діяла ОСОБА_4, фактично укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, істотні умови яких викладені у написаній відповідачем розписці від 10 червня 2013 року. Також зазначав, що відбулось повне виконання вказаних договорів, шляхом стовідсоткової оплати ним, як покупцем, вартості земельних ділянок та передачі йому спірних земельних ділянок з правовстановлюючими документами на них, при цьому відповідачі ухилились від нотаріального посвідчення договору.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати договори купівлі-продажу земельних ділянок дійсними, визнати за ним право власності на кожну із земельних ділянок, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано договори купівлі-продажу земельних ділянок від 10 червня 2013 року, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсними, а саме: земельних ділянок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 площею 0,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_1; АДРЕСА_2 площею 610 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2; земельної ділянки, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 65, НОМЕР_3 площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_4 земельної ділянки, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, площею 0,2000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_5 та НОМЕР_6.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельні ділянки, а саме: земельних ділянок, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 площею 0,0400 га, кадастровий номер НОМЕР_1; АДРЕСА_2 площею 610 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2; земельної ділянки, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 65, НОМЕР_3 площею 2,00 га, кадастровий номер НОМЕР_4 земельної ділянки, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, площею 0,2000 га (лісові землі), кадастровий номер НОМЕР_5 та НОМЕР_6.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишення в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Крім того, ОСОБА_2 не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог про відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Оскільки зазначене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи були предметом перевірки під час судового засідання та висновків суду не спростовують, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочинів дійсними та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П.Євграфова