Рішення

Іменем України

Справа № 712/3725/17

Провадження 2/712/1293/17

22 червня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

при секретарях Вдовенко О.В., Тимошенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" в інтересах Відокремленого підрозділу "Черкаська ТЕЦ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в обгрунтування своїх вимог вказував, що позивачем здійснюється надання населенню послуг із забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Станом на 01.11.2013 року заборгованість відповідачки по квартирі № 17, по вул. Чайковського,49 в м.Черкаси становить 4543,47 грн., дії відповідача наносять шкоду підприємству. Просить стягнути з відповідачки борг в сумі 4543,47 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та просила суд позов задоволити. Вказувала, що сторонами підписаний договір про надання комунальних послуг, однак відповідачка не здійснює у повному обсязі оплаті вартості даних послуг, що сприяє накопиченню боргу. У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про стягнення вказаного боргу та 04.03.2014р. був виданий судовий наказ, який за заявою відповідачки був скасований 10 квітня 2014 року, тому позивач звернувся до суду з позовом у позовному провадженні.

Представник відповідача ОСОБА_3 у запереченнях на позов та в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав: наданий позивачем договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води №1204/8 від 28.03.2013р. не є належним доказом по справі, оскільки в даному договорі (п.3, п.6) помилково зазначено позивачем розмір опалювальної площі квартири - 42,0 кв.м., тоді як згідно свідоцтва про право власності та технічного паспорту на картиру №17 по вул.Чайковського,49 у м.Черкаси розмір опалювальної площі становить 36,0 кв.м.; відповідачка постійно сплачувала вартість теплової енергії з урахуванням палювальної площі квартири 36,0 кв.м., тому заборгованість у неї відсутня; надані в якості доказів оборотні відомості по нарахуванню і оплаті за опалення та підігрів води невідомої форми та невідомо ким підписані. Крім того, представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки строк для захисту порушеного права обмежений 3-ма роками, то враховуючи дату звернення позивача до суду - 24.03.2017р., строк позовної давності закінчився 24.03.2014р.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини справи, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 36 кв.м на підставі свідоцтва на право власності на житло, видане Соснівським райвиконкомом 25.12.2000р.

Відповідно до ст. ст.67,68 Житлового Кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», квартиро наймач(власник) зобовязаний щомісячно вносити квартирну плату (витрати на послуги з утримання будинку) згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифів.

Суд виходить з того, що згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

28.03.2013р. між сторонами укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води №1204/8, згідно з яким відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати оплату житлово-комунальних послуг теплопостачання за затвердженими у встановленому законом порядку тарифами. Площа квартири відповідачки у вказаному договорі вказана 42 кв.м.

Відповідно до оборотної відомості ВП "Черкаська ТЕЦ" ВАТ "Черкаське хімволокно" особового рахунку №66005017 по нарахуванню і оплаті за опалення за період з жовтня 2009 року по жовтень 2013р. включно заборгованість по квартирі №17, по вул. Чайковського,49 в м. Черкаси становить 4543,47 грн., нарахування здійснені по розміру площі 42 кв.м.

Вирішуючи питання про підставність позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до вимог ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки, оплата за надані житлово-комунальні послуги, в силу ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні платежі» повинна сплачуватись щомісячними платежами, перебіг позовної давності в таких випадках, повинен обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, сплив позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення сум, які обраховані поза межами трирічного строку звернення до суду.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

З огляду на викладене та на положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність.

Аналогічні правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016р. у справі 6-931цс15, зокрема зазначено, що судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи заборгованість відповідачів по оплаті комунальних послуг в сумі 4543,47 грн. станом на 01.11.2013р. виникла за період з жовтня 2009 року по жовтень 2013 року. При цьому, судом враховується, що позивач 10.02.2014р. звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги станомна 01.11.2013р., що свідчить про переривання спливу позовної давності в розумінні положень ч.2 ст.264 ЦК України. За вказаною заявою 04.03.2014р. був виданий судовий наказ у справі № 712/1841/14-ц , який скасований за заявою відповідачки ухвалою суду від 10.04.2014р. у справі № 712/5015/14ц, після чого у березні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом у межах трирічного строку позовної давності від моменту переривання перебігу даного строку у лютому 2014 року.

Таким чином, сума боргу за період з жовтня 2009 року по січень 2011 року в сумі 3994,17 грн. нарахована за період поза межами трирічного строку, що передував зверненню позивача 10.02.2014р. до суду в порядку наказного провадження, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення за пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача в наданій суду заяві.

Що стосується здійснення позивачкою протягом вказаного період помісячних сплат в розмірі, більшому поточного нарахування за відповідний місяць, суд вважає, що переривання відповідачкою вказаними діями строку позовної давності не знайшло підтвердження, виходячи з наступного.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 22.03.2017р. у справі за № 6-43цс17 правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В судовому засіданні сторонами документально не підтверджено, за який період здійснювались помісячні платежі в розмірі, більшому поточного нарахування, відповідні квитанції на дослідження суду не були надані, а тому відсутні підстави для висновку про переривання відповідачкою перебігу позовної давності стосовно періодичних платежів у період до лютого 2011 року.

Сума заборгованості позивачки за комунальні послуги за період з лютого 2011 року по жовтень 2013 року в сумі 4534,47-3994,17 = 549,30 грн. нарахована пропорційно розміру опалювальної площі 42 кв.м., тоді як відповідно до свідоцтва про право власності та технічного паспорту на належну відповідачці квартиру АДРЕСА_2 розмір опалювальної площі становить 36,0 кв.м.

Разом з тим, суд виходить з того, що факт надмірного нарахування плати за комунальні послуги не може вважатись передбаченою законодавством підставою для звільнення споживача від оплати зазначених послуг, а може бути підставою для перерахунку вартості таких послуг і тому приходить до висновку, що до стягнення з відповідачки підлягає сума боргу із зменшенням пропорційно коефіцієнту співвідношення розмірів нарахованої 42 кв.м і фактичної 36 кв.м опалювальної площі: 549,3*38/48 = 497 грн.

Посилання представника відповідача на те, що плоша квартири 42 к.м передбачена укладеним сторонами договором від 28.03.2013р. про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води №1204/8 та відповідачка не зверталась до позивача з приводу перерахунку по площі 36 кв.м суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки як встановлено в ході судового розгляду, згідно з правовстановлюючим документом розмір площі належної відповідачці квартири становить 36 кв.м і саме пропорційно даного розміру площі відповідачка фактично отримує комунальні послуги з централізованого опалення та в обсязі споживання є зобовязаною сплачувати їх вартість.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що до стягнення з відповідачки підлягає заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 497 грн. за період з лютого 2011 року по жовтень 2013 року, оскільки відповідачка та її члени сімї являються споживачами житлово-комунальних послуг, надання яких забезпечується за рахунок позивача, відповідачка у встановленому законом порядку не відмовлялась від надання по квартирі послуг з централізованого опалення, протягом вказаного періоду не зверталась з претензіями щодо неналежної якості даних послуг, сторони протягом періоду виникнення боргу перебували у договірних відносинах, однак відповідач від оплати послуг ухиляється, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають до поновлення судом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує понесені іншою стороною судові витрати, тому до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1600 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11,57,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 64,67,68 ЖК України, ст.ст.11, 526,530,625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість 497 грн., судовий збір в сумі 1600 грн., всього 2096 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з моменту проголошення, особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час проголошення з моменту отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: