Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шеремет А.М., Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1, треті особи - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції, ОСОБА_4 про визнання права власності на майно.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з 22 січня 1955 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю як частка в спільному майні подружжя. Згодом їй стало відомо, що існує заповіт ОСОБА_5 від 25 травня 1993 року на користь їх сина - ОСОБА_1 На підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2013 року, яким визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок, останній здійснив державну реєстрацію права власності на спірний будинок. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року вказане рішення районного суду скасоване та прийняте нове рішення, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 спірного будинку, у решті позовних вимог відмовлено.

Оскільки на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 вона була непрацездатною за віком, вважає, що має право на підставі ст. 335 ЦК УРСР 1963 року на обов'язкову частку, що становить 1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом. З урахуванням, частки (1/2 частина будинку), що належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний будинок та земельні ділянки, що знаходяться за вказаною адресою.

В свою чергу відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що його батько ОСОБА_5 надав йому дозвіл на будівництво нового житлового будинку на його земельній ділянці по АДРЕСА_1. Приблизно до 1991 року він власними силами за зібрані на весіллі кошти за допомогою родичів дружини, включаючи і батьківську допомогу, збудував основу житлового будинку та облаштував спочатку одну кімнату, в якій став проживати окремо від батьків. Решту частину будинку та господарських будівель збудував власним коштом в 1995-1997 роках. Його батьки проживали в цьому ж домогосподарстві, але в старому будинку, який вже зруйнувався.

При цьому, його батько ОСОБА_5 за життя не встиг виконати свою обіцянку оформити новозбудований житловий будинок на нього та розділити господарство на два окремих домоволодіння.

З наведених підстав просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 28.09.2016року у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до участі у даній справі залучено ОСОБА_3, дружину ОСОБА_1

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 будинку та господарські будівлі, що розміщені по АДРЕСА_1, що залишився після смерті чоловіка - ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1, що рахується за ОСОБА_1

Зустрічний позов ОСОБА_1, заявлений до ОСОБА_3 про визнання права власності на вищезгаданий будинок провадженням закрито.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Печончик О.В. покликається на його незаконність та не обґрунтованість в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд помилково закрив провадження за зустрічним позовом з посиланням на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 20.03.2015 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, оскільки зустрічний позов у даній справі заявлено ОСОБА_1, як забудовником будинковолодіння, тобто предмет позовних вимог даного зустрічного позову зовсім інший від попереднього та заявлений за інших обставин та доказів.

Суд не спростував належними доказами доводи ОСОБА_1 про те, що будівництво новоствореного житлового будинку по АДРЕСА_1 здійснено за його кошти і кошти його дружини ОСОБА_4

В супереч ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР ОСОБА_3 не прийняла у спадщину новий будинок, оскільки в ньому жодного дня не проживала, тобто не вступила у його фактичне управління чи володіння, а скориставшись формальною реєстрацією у ньому претендує на право власності на нього.

Крім того, в матеріалах справи наявні розписка від 11 листопада 1987 року та заява від 7 лютого 1995 року ОСОБА_5, в яких він надає згоду як власник домогосподарства на будівництво нового житлового будинку своєму сину ОСОБА_1 та його дружині на земельній ділянці його домогосподарства №106, а також просив здійснити перерозподіл особових рахунків.

Вважає, що позов ОСОБА_3 подано з пропуском строку позовної давності, з часу відкриття спадщини минуло понад 20 років.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 січня 1955 року.

Відповідно до архівного витягу з протоколу № 5 від 19 травня 1988 року засідання виконавчого комітету Ромейківської сільської ради, ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку площею 1200 кв.м. та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд (т.1 а.с. 154, 206), яким датою закінчення будівельних робіт визначено 1991р.

Згідно записів погосподарської книги № 3 Ромейківської сільської ради народних депутатів на 1991-1995роки (а.с.155-159 т.1) особовий рахунок НОМЕР_1 рахується за ОСОБА_5, головою двору є ОСОБА_5, в ньому, як члени сім'ї значаться ОСОБА_3.(дружина), ОСОБА_1.(син), ОСОБА_4.(невістка), ОСОБА_9.(внук) та ОСОБА_6.(внук). За господарством у 1991-1995роках рахувалася земельна ділянка, у 1991р-житловий будинок, заг. площею 25кв.м, а в 1992-1995роках 2 будинки, один - заг.площею 25 кв.м, другий - 80 кв.м. У графі «додаткові відомості» міститься запис "ОСОБА_5- стара хата, ОСОБА_1 - нова хата".

25 травня 1993 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Ромейківської ради народних депутатів, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалося та взагалі все, що йому буде належати на день смерті та на що він матиме право заповів своєму сину ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що стверджується копіями свідоцтва про смерть, що містяться на а.с.9,136 т.1, які, в розумінні ст.59 ЦПК України, є належними доказами, що підтверджують дату смерті. Всі інші документи, які містять інформацію про дату смерті ОСОБА_5 до уваги не беруться, оскільки свідоцтво про смерть видано на підставі актового запису про смерть, здійсненого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

У 2012 році ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ромейківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, визнання неправомірним внесення запису у погосподарську книгу про власника домоволодіння, по якій рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, а у решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не довела, що будівництво нового будинку здійснено за її кошти чи її чоловіка-ОСОБА_5., його побудовано за кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, однак оскільки за відповідачем рішенням суду уже визнано право власності на частину спірного будинковолодіння, то суд не може змінити частки на користь позивача чи відповідача.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна.

В ході допиту судом першої інстанції свідків встановлено, що по АДРЕСА_1 є лише один житловий будинок з господарськими будівлями, старий будинок було розвалено і побудовано літню кухню.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений станом на 19 липня 2013 року КП "Рівненське ОБТІ Рівненської обласної ради", на земельній ділянці за вказаною адресою розташовані: житловий будинок "А-1", 1991року забудови, веранда "а", сходи "а1", літня кухня "Б", веранда "б", сарай "В", сарай "в", сарай "Г", сарай "г", сарай "Д", навіс "Ж", сарай "З", сарай-гараж "з", вбиральня "І", колодязь "ї", огорожа "№1", ворота "№2", огорожа "№3". (а.с.159-161 т.1)

Таким чином, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться лише один житловий будинок, який є предметом спору як за первісним так і за зустрічним позовом у даній справі, що сторонами не заперечується.

Вирішуючи спір щодо права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та, пославшись на попереднє рішення Апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння, суд першої інстанції не врахував, що згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини та, що судом відновлено право ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилось та належало спадкодавцю ОСОБА_5 на день його смерті.

Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 збудований у 1991році під час перебування ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_3 та є спільним майном подружжя. Спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася на 1/2 його частину, а ОСОБА_3, як непрацездатна дружина спадкодавця, яка прийняла спадщину, має право на обов'язкову частку в цьому спадковому майні, а тому за заповітом ОСОБА_1 належить лише 1/3 частина спірного майна.

Отже, саме у цій справі встановлювався обсяг спадкового майна, що належав покійному ОСОБА_5, коло спадкоємців, що прийняли спадщину, і саме ОСОБА_1, пред'являючи цей позов у 2012році, сам вказав та визначив приналежність будинковолодіння АДРЕСА_1 до спадкової маси і право власності на 1/3 частину якого, в порядку спадкування, судом визнано за ним.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Разом з тим, в ухвалі від 25.05.2016року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ серед іншого вказав, що судом, при новому розгляді цієї справи підлягають перевірці та оцінці доводи ОСОБА_1 про те, що будівництво новоствореного житлового будинку здійснено за його кошти і кошти його дружини ОСОБА_4

На спростування доводів ОСОБА_1, крім вищезазначеного, та на виконання ухвали касаційної інстанції апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За наведеного, помилковим є висновок суду про доведеність на підставі лише показів свідків факту будівництва вищевказаного спірного будинку за спільні кошти і спільною працею ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_4, адже цей факт не може підтверджуватися лише показами свідків, а повинен доводитися також письмовими доказами.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих письмових доказів про придбання ОСОБА_1 та/або ОСОБА_4 у період з 1988року по 1991рік будь-яких будівельних матеріалів (чеки, квитанції, накладні, ін.), виконання будівельних робіт при будівництві нового будинку тощо.

На а.с. 100,101 т. 1 наявні копії розписки від 11 листопада 1987 року та заяви від 7 лютого 1995 року, написані ОСОБА_5, відповідно до тексту яких він надав згоду на забудову нового житлового будинку на земельній ділянці його домогосподарства №106 погосподарська книга №2 в с.Ромейки його сину ОСОБА_1 та невістці ОСОБА_4 та просив зробити перерозподіл особових рахунків у погосподарській книзі щодо старого та нового будинків.

Також як зазначено вище, в погосподарській книзі №3 Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за 1991 - 1995 роки, по особовому рахунку НОМЕР_1 на аркуші 73, в графі «додаткові відомості» вказано: ОСОБА_5 - стара хата, ОСОБА_1 - нова хата 1992 р.

Вказані розписка та заява, написані ОСОБА_5, записи в погосподарській книзі щодо належності нової хати відповідачу не свідчать про перехід у встановленому порядку прав забудовника від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та набуття останнім права власності, виходячи з наступного.

Встановлено, що будівництво спірного будинковолодіння відбулося на відведеній ОСОБА_5 у 1988році для цього земельній ділянці на законних підставах, і саме він являвся його забудовником. Після закінчення будівництва житловий будинок зареєстрований в погосподарській книзі за господарством, головою якого був ОСОБА_5 і будь-яких спорів з цього приводу до 2012року не було.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

За приписами п.п. 9, 10 Вказівок про порядок ведення погосподарського обліку сільськими Радами народних депутатів, затверджених Постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990, (далі - Вказівки), особові рахунки господарств в погосподарській книзі відкриваються під час закладки книг станом на 1 січня на всіх постійно проживаючих на території сільської ради осіб. Всі записи в особових рахунках проводяться безпосередньо в господарствах. На кожне господарство, включаючи господарства постійно проживаючих квартирантів, відкривається окремий особовий рахунок. Окремим господарством вважаються спільно проживаючі особи (сім'я), які ведуть спільне домашнє господарство.

В погосподарську книгу (форма №1) записуються члени господарств всіх суспільних груп (господарства колгоспників, робочих, службовців і т.д.), які постійно проживають на території сільської ради, незалежно від наявності у них будівель, садиб і худоби.

Із протоколу засідання виконкому Ромейківськорї сільської ради Володимирецького району від 20.06.2002року вбачається, що ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок в погосподарській книзі без виділення земельної ділянки.(а.с.56-58 т.2).

Дане рішення ради не змінює статусу спірного майна, яке воно мало на час смерті ОСОБА_5- спільне майно подружжя.

Таким чином, враховуючи чинне на той час законодавство і зокрема Вказівки про порядок ведення погосподарського обліку сільськими Радами народних депутатів, затверджених Постановою Держкомстату СРСР №69 від 25.05.1990, погосподарські номера відкривалися постійно проживаючим на території сільської ради громадянам, сім'ям, незалежно від наявності у них будівель, садиб і худоби, а тому записи в погосподарській книзі №3 Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за 1991 - 1995 роки щодо належності ОСОБА_1 нової хати без відкриття на нього особового рахунку (розділення домогосподарства) не підтверджують власність останнього на спірне будинковолодіння.

В судовому порядку право власності особи на майно, в т.ч. спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди, в т.ч. і для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності ОСОБА_3 не визнає її син ОСОБА_1, відповідач у справі за первісним позовом, а тому воно підлягає захисту судом у заявлений позивачкою спосіб.

Постановою Володимирецької районної державної нотаріальної контори № 1120/01-16 від 8.09.2016року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.259 т.1)

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР, яка діяла на час виникнення спільної сумісної власності, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Оскільки спірне будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і їх частки є рівними, тому за ОСОБА_3 слід визнати право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1 як частку у спільному майні подружжя.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, яка регулювала спірні правовідносини на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Враховуючи вищевикладене за ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину слід визнати право власності на 1/6 частину будинку з надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1, як обов'язкову частку у порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_5

Також, оскільки ОСОБА_1 в порядку спадкування належить право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1, однак за ним на підставі скасованого рішення Володимирецького суду Рівненської області від 25 січня 2013 року зареєстровано право власності на весь житловий будинок, тому слід скасувати і державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Не можна погодитись і з висновком місцевого суду про закриття провадження за зустрічним позовом, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, за змістом зазначених норм процесуального права закриття провадження у справі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав для закриття провадження у справі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-1133цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається з рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року, на яке суд першої інстанції послався, як на підставу для закриття провадження за зустрічним позовом, воно було ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до Ромейківської сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

У вказаному позові, як на підставу визнання за ним права власності на спірний житловий будинок ОСОБА_1 покликався на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_5, а зустрічний позов у даній справі він обґрунтовує тим, що він набув право власності на спірний житловий будинок, оскільки збудував його за власні кошти та кошти його дружини, тобто підстави, заявлених ОСОБА_1, позовів є різними.

Крім того, відповідачем у позові, вирішеному рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року, була Ромейківська сільська рада, ОСОБА_3 була залучена в якості третьої особи.

Отже, сторони у даних справах є різними, а підстави позовів не є тотожними, а тому у суду не було підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України для закриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_1

Враховуючи задоволення первісного позову ОСОБА_3 та визнання за нею права власності на 2/3 спірного будинковолодіння, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про не прийняття ОСОБА_3 у спадщину нового будинку в зв'язку з її проживанням на момент відкриття спадщини у старому будинку, так як спадкоємець який прийняв частину спадщини вважається таким що прийняв усю спадщину.

Оскільки, про порушення свого права ОСОБА_3 дізналася після звернення ОСОБА_1 в 2012 році з позовом про визнання права власності на спірний будинок, строк позовної давності нею не пропущено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по оплаті судового забору та на користь держави недоплачений ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,6грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325 ЦПК України, ст.ст.22,29 КЗпШ України, ст.ст.525,529,549 ЦК УРСР, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? (одну другу) частину будинку з надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1 як частку у спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 (одну шосту) частину будинку з надвірними будівлями, розташовані в АДРЕСА_1 як обов'язкову частку у порядку спадкування після смерті чоловіка - ОСОБА_5.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, що знаходиться за адресою с.Ромейки Володимирецького району Рівненської області, що здійснена 7 березня 2013року реєстраційною службою Володимирецького районного управління юстиції.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 243(двісті сорок три)грн.60коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у в розмірі 243(двісті сорок три)грн.60коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шеремет А.М.

Григоренко М.П.