Єдиний унікальний номер 725/2488/16-ц
Номер провадження 2/725/470/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю:

представника позивача:ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача:ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності.

У поданій заяві посилалася на те, що з 2011 року по 16.05.2016 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6. Вони проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного. Під час їх спільного проживання ніхто з них в іншому зареєстрованому шлюбі не перебував.

У грудні 2013 року вони придбали за договором купівлі продажу з розстрочкою платежів до 01.07.2015 року квартиру №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Договір купівлі-продажу було оформлено на ОСОБА_6

Вона спільно з ОСОБА_7 виплачувала кошти за придбану квартиру, при цьому отримувала доходи, працюючи перукарем, окрім того брала кошти в борг.

В листопаді 2015 року вони остаточно розрахувалися за квартиру з продавцем, однак у них залишилися невиконані боргові зобовязання. Вони вирішили повністю розрахуватися з боргами, після чого офіційно укласти шлюб.

Однак, 16.05.2016 року ОСОБА_6 раптово помер.

Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді спадкового майна, а саме: квартиру №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці.

Спадкоємцями майна померлого є його батьки, зокрема відповідач ОСОБА_8, який проживав разом із ними. Мати померлого з сином не спілкувалася, її місце перебування їй не відоме.

Вважає, що квартира №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці була їх спільною сумісною власністю, оскільки була набута в період їх спільного проживання та спільними коштами.

Просила встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 2011 року по день його смерті.

Визнати квартиру №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який помер 16.05.2015 року.

Також просила визнати за нею право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що проживала з 2011 року у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 У 2013 році вони зробили ремонт у квартирі по вул.Стасюка м.Чернівці, після чого продали її і купили квартиру по вул. Сагайдачного м.Чернівці. Спірну квартиру вони придбали разом, вона також сплачувала кошти за квартиру, у звязку з чим брала кошти в борг. Після поховання ОСОБА_7 відповідач сам запропонував їй піти до нотаріуса й оформити заяву, щоб передати їй право на ? частку квартири. Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що вони з сином були співвласниками квартири №68, що по вул. Стасюка, 16 В м.Чернівці. Вказану квартиру вони продали і за отримані кошти купили іншу квартиру по вул.Сагайдачного м. Чернівці. Квартиру син записав на себе, а його просто там зареєстрував. З ОСОБА_5 він познайомився лише того дня коли вони продавали квартиру. Його син ОСОБА_9 спочатку проживав сам у новій квартирі, деколи він приїжджав до нього і жив разом із ним. Син працював у церкві та отримував за це платню. Після поховання сина, на девятий день, ОСОБА_5 попросила його піти до нотаріуса, пообіцявши, що погасить усі борги за комунальні послуги по квартирі, а взамін просила дозволити їй проживати у квартирі, про що нотаріусом буде складено заяву. Він погодився, заяву у нотаріуса підписав, однак не прочитав її. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що ОСОБА_6 працював у церкві, за що отримував платню. Спірна квартира була придбана за кошти батька та сина, а тому просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, вирішення спору відніс на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що був знайомий з померлим ОСОБА_6 з 2013 року. ОСОБА_9 допомагав йому, оскільки розбирався в компютерній техніці. Інколи він приходив до нього у квартиру, що по вул. Сагайдачного м.Чернівці. Там було не прибрано, видно, що у квартирі живуть лише чоловіки. ОСОБА_9 у 2014 році казав йому, що зустрічається з дівчиною. Після смерті ОСОБА_9 він разом із відповідачем поїхав на квартиру, що по вул. Сагайдачного м. Чернівці, однак там були замінені замки. Позивач повідомила їх, що половина квартири належить їй.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 був знайомий з ОСОБА_6 Там також проживала дівчина на імя ОСОБА_12, з якою зустрічався ОСОБА_6 Потім вони разом переїхали жити у квартиру, що по вул. Стасюка м. Чернівці.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що працював разом із відповідачем. Йому відомо, що відповідач із сином продали квартиру і взамін купили іншу квартиру. ОСОБА_9 працював в церкві. ОСОБА_4 позичив у нього біля 1000 доларів США, оскільки у нього була проблема з купівлею квартири.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що з 2015 року проживала по сусідству з ОСОБА_2 Позивач проживала спільно з ОСОБА_6 приблизно півтора роки.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що була власницею квартири №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. У грудні 2013 року зазначену квартиру у неї купили ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Одразу усіх коштів у них не було, у звязку з чим договір було укладено з розстрочкою платежу. Борг переважно віддавала ОСОБА_2, про що вона складала розписки на її імя.

Свідок ОСОБА_16 суду показала, що відповідач його брат. Їй відомо, що її покійний племінник ОСОБА_6 проживав з дружиною Катею. ОСОБА_2 вона вперше побачила на похоронах. Також зазначила, що у 2014 році ОСОБА_6 жив у матері в селі. Він казав, що мати допомагає йому грішми.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що знайома з ОСОБА_2 з 2012 року та була її клієнткою в перукарському салоні. Десь навесні 2012 року ОСОБА_2 повідомила її, що познайомилася з чоловіком на імя ОСОБА_6. Згодом вони почали спільно проживати і знімали житло. Також їй відомо, що вони купили квартиру, гроші позичили. Оскільки їм було важко, то вона у квітні 2015 року дозволила їм жити у її квартирі. Свою квартиру ОСОБА_6 та ОСОБА_2 здавали в оренду.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що товаришує з відповідачем. Йому відомо, що ОСОБА_6 працював у церкві. ОСОБА_6 дозволив жити в одній із кімнат придбаної квартири знайомому військовослужбовцю. Інколи він провідував ОСОБА_6 у вказаній квартирі, там завжди було не прибрано. ОСОБА_9 казав, що харчується у церкві. Також зазначив, що ОСОБА_6 грішми допомагала мати, яка була на заробітках за кордоном.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що орендував кімнату у квартирі, що по вул.Сагайдачного м. Чернівці. Орендну плату сплачував як ОСОБА_6, так і ОСОБА_2. Інколи у звязку з тим, що військовослужбовці, які проживали в іншій кімнаті, порушували громадський порядок та зловживали алкогольними напоями, він ночував у квартирі, де жили ОСОБА_2 і ОСОБА_6.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 18.12.2013 року між ОСОБА_4, ОСОБА_6, які були співвласниками квартири, та ОСОБА_20, ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавці продали за ціною 45967 грн. 00 коп. у власність покупців кватиру №68, що по вул. Стасюка, 16В м. Чернівці, загальною площею 30,60 кв.м. (а.с.182).

Того ж дня, 18.12.2013 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу, у відповідності до якого продавець продав за ціною 64019 гривень у власність покупця квартиру №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, загальною площею 44,60 кв.м., в тому числі житловою площею 30,00 кв.м. (а.с.44). Із вказаних коштів покупець (ОСОБА_4П.) сплатив покупцю під час укладення та підписання даного договору 51519 грн. 00 коп., а грошові кошти в сумі 12500 гривень, що на момент укладення цього договору еквівалентно 1500 доларів США, будуть сплачені покупцем до 01.07.2015 року.

Таким чином, ОСОБА_6 у грудні 2013 року набув у власність спірну квартиру (а.с.43-44).

16.05.2016 року ОСОБА_6 помер (а.с.46).

ОСОБА_5, звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що з 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 та проживала з ним однією сімєю.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було встановлено судом згідно листа Чернівецького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 08.10.2016 року, ОСОБА_6 з 01.01.2009 року не перебував у будь-якому зареєстрованому шлюбі (а.с.145).

Натомість, з дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про вінчання видно, що ОСОБА_6 25.11.2009 року здійснив таїнство вінчання з ОСОБА_12 (а.с.195).

З приводу зазначеного суд зауважує, що релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя та не визнається державою у відповідності до вимог ст.21 СК України, проте даний факт свідчить про наявність у ОСОБА_6 сімейних відносин з ОСОБА_12.

Встановлення тривалості зазначених відносин має зазначення для встановлення факту перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах та його періоду.

Проаналізувавши покази свідків, які є суперечливими з даного питання, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з початку 2013 року по день його смерті.

При цьому, суд бере за основу покази свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15 та ОСОБА_19, які були допитані судом за клопотанням позивача та підтвердили факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Покази даних свідків були чіткими та послідовними.

Визначаючи початковий перебіг спільного сумісного проживання зазначених осіб, суд виходить з показів свідка ОСОБА_17, яка впевнено суду повідомила, що сама позивач розповіла їй про те, що познайомилася з ОСОБА_6 лише навесні 2012 року.

Таким чином, твердження ОСОБА_5 про те, що вона проживала однією сімєю з ОСОБА_6 з 2011 року не відповідають дійсності та спростовуються показами свідка, якого було допитано судом за її ж клопотанням.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК Українисім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Тобто для утворення сімї між особами повинні виникнути стабільні міцні відносини, що є передумовою спільного проживання та наявності взаємних прав та обовязків.

З урахуванням наведеного, суд, виходячи з обєктивних передумов виникнення сімї, вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з початку 2013 року по день його смерті.

Щодо позовних вимог про визнання квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м.Чернівці спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який помер 16.05.2015 року, а також визнання за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилами статті 74 СК Україниякщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбіміж собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договоромміж ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК Українимайно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи наведене, суд зауважує, що вирішуючи питання щодо правового режиму майна, набутого в період спільного проживання, суд повинен встановити: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків; з'ясовути час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

За змістом ч. 4 ст. 368 ЦК Українидля набуття членами сім'ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як було встановлено судом, 18.12.2013 року, тобто у день коли було придбано спірну квартиру, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ціною 45697 грн. 00 коп. було продано квартиру №68, що по вул.Стасюка, 16В м.Чернівці, яка належала їм на праві спільної сумісної власності.

Усі кошти, які були отримані від продажу зазначеної квартири, ОСОБА_6 було внесено в рахунок оплати вартості квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Зазначену обставину позивач у судовому засіданні не заперечувала.

Окрім вказаних коштів, у день укладення договору ОСОБА_6 додатково було сплачено в рахунок оплати вартості квартири 5822 гривень. Факт участі ОСОБА_5 у набутті зазначених коштів та належності їй частини з них судом не встановлено. Тому вказані кошти суд визнає особистою приватною власністю ОСОБА_6

Таким чином, кошти у сумі 51519 грн. 00 коп., що були сплачені ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу спірної квартири, належали йому особисто.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що джерелом набуття спірного майна на суму 51519 грн. 00 коп. були особисті кошти ОСОБА_6, а тому це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю ОСОБА_6, за особисті кошти якого воно придбане.

Разом із тим, суд враховує, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено з розстрочкою платежу, зокрема: грошові кошти в сумі 12500 гривень, що на момент укладення цього договору еквівалентно 1500 доларів США, повинні були бути сплачені покупцем до 01.07.2015 року.

З досліджених у судовому засіданні розписок, складених ОСОБА_5 та ОСОБА_15 (продавець спірної квартири) судом встановлено, що позивач періодично сплачувала в рахунок боргу ОСОБА_15 кошти (а.с.41-42).

При цьому суд враховує покази свідка ОСОБА_15, яка суду показала, що кошти згідно розписок сплачувались ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу за квартиру. Інших боргових зобовязань між нею та позивачем не було.

Тому суд вважає доведеним факт ведення спільної участі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виплаті боргу за спірну квартиру у розмірі 1500 доларів США.

Пунктами 20, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що джерелом набуття спірного майна на суму 1500 доларів США були спільні кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому ця частина майна є об'єктом спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.3, ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта.

Проте, позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання в цілому квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці спільною сумісною власністю та визнання за нею право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці.

Доказів щодо обґрунтованого визначення розміру частки у квартирі №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, який б відповідав вартості 1500 доларів США матеріали справи не містять.

Одночасно суд зауважує, що визначення розміру такої частки не входить до компетенції суду. Тому суд позбавлений можливості визначити розмір частки у квартирі №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, який належить ОСОБА_5

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання квартири №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину квартири слід відмовити, що не позбавляє ОСОБА_5 можливості звернутися до суду з позовом з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України; ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України; ст.ст. 8, 57-61, 64, 81, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з початку 2013 року по 16.05.2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька