АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3461/17 Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Малінської С.М.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 20 грудня 2008 року по 19 квітня 2011 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька, ОСОБА_3. Проте, вже на час народження доньки ОСОБА_2 перестав підтримувати подружні стосунки, з пологового будинку її з дитиною забрали батьки, відповідач не проявив жодної турботи про доньку. Добровільно матеріальної допомоги на доньку відповідач не надає. Рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання доньки. Тоді як він звернувся до суду із зустрічним позовом про виключення його, як батька, з актового запису про народження дитини, йому було відмовлено через недоведеність вимог. Наразі ОСОБА_2 також не цікавиться долею доньки, участі у її вихованні, навчанні та забезпеченні медичного спостереження не приймає.

У зв'язку з цим, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, та пояснила, що ОСОБА_2 не спілкується з дитиною, не приймає участі у її виховані та житті. Дитина вважає батьком нового чоловіка позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та пояснив суду, що не спілкується з дитиною, так як позивач фактично утворила нову сім'ю і не надає можливості спілкуватися з дитиною.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про можливість позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що судом не враховано висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть однакову відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. п. 15. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Судом встановлено, що з 20 грудня 2008 року по 19 квітня 2011 року ОСОБА_1 з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька, ОСОБА_3.

Як на підставу вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні та житті.

З матеріалів справи не вбачається беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо ухилення його від виховання доньки, умисного і свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що оскільки позбавлення батьківських є крайнім заходом, відповідач не вживає всіх необхідних заходів для реалізації своїх батьківських прав, він був попереджений про можливість позбавлення його батьківських прав в подальшому при відсутності належного виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 18 січня 2017 року визначено за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК).

Доводи позивачки стосовно того, що судом першої інстанції безпідставно не прийнятий висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, колегією суддів не приймаються, оскільки цей висновок ґрунтується на рекомендаціях Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, засідання якої було проведено у відсутності відповідача, а висновок зроблений тільки на підставі відповідних документів, наданих тільки позивачкою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді