У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Терра Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Терра Банк» на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2013 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 255 тис. грн зі сплатою 23 % річних, а з 18 листопада 2013 року - 22 % річних, на строк до 27 серпня 2014 року. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 24 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 630 345 грн 82 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 255 тис. грн, проценти за користування кредитом - 3 535 грн 07 коп., прострочені проценти за користування кредитом - 56 561 грн 12 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 10 414 грн 05 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 96 683 грн 42 коп., 3 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів - 12 062 грн 91 коп., 23 % річних та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту - 170 589 грн 25 коп., штраф - 25 500 грн.

Ураховуючи викладене, та те, що відповідач на вимоги не реагувала, ПАТ «Терра Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 630 345 грн 82 коп.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 1 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Терра Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Терра Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«Терра Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Терра Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами склались зобов'язальні правовідносини на підставі договорів банківського рахунку фізичної особи від 26 вересня 2013 року №№ 103517/840/16 та 103517/980/16 та договору застави, які носять майново-грошовий характер і відповідач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, на яку поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто договірне списання коштів з рахунку ОСОБА_3 є неможливим через запровадження в банку тимчасової адміністрації. Проте умови пп. 2.1., 5.1. договору застави, який є засобом забезпечення кредитного договору, передбачає обов'язкові для сторін і узгоджені між ними правовідносини, а саме звернення стягнення банком на предмет застави, за яким банк набуває прав вкладника за договором банківського вкладу, що не суперечить ст. ст. 23, 24, 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 255 тис. грн зі сплатою 23 % річних, а з 18 листопада 2013 року - 22 % річних, на строк до 27 серпня 2014 року.

26 вересня 2013 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського рахунку фізичної особи № 103517/840/16, за яким останньою відкрито поточний рахунок у доларах США та договір банківського рахунку фізичної особи № 103517/980/16, за яким відкрито поточний рахунок у гривнях.

24 липня 2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу (депозиту) з виплатою процентів щомісячно - депозит «Родинний», у розмірі 30 тис. доларів США на строк 1 місяць з 24 липня 2014 року до 27 серпня 2014 року.

24 липня 2014 року між банком та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору банківського вкладу (депозиту) від 24 липня 2014 року.

Також судом установлено, що 24 липня 2014 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_3 укладено договір застави майнових прав за договором банківського вкладу (депозиту) від 24 липня 2014 року з виплатою процентів щомісячно - депозит «Родинний».

Позичальник належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушив передбачені договором строки сплати заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Згідно з абз. 2 п. 2.1. договору застави у випадку, якщо на дату повернення вкладу або на день коли заставодавець вимагає дострокового повернення вкладу, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку заставодавця в національній валюті та/або поточному рахунку заставодавця в іноземній валюті, відкритих у ПАТ «Терра Банк», накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення заставодержателем договірного списання коштів з вказаних поточних рахунків, з будь-якої причини, сторони домовились, відповідно до ст. 212 ЦК України про відступлення заставодавцем заставодержателю права вимоги коштів за договором банківського вкладу в дату повернення вкладу в сумі заборгованості (строкової та простроченої), що виникла перед заставодержателем згідно кредитного договору, у тому числі кредиту, процентів за користування кредитом, процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, комісійних винагород та інших зобов'язань, передбачених вказаним кредитним договором. З моменту настання вказаних відкладальних обставин, заставодержатель набуває всі права вкладника за договором банківського вкладу в частині заборгованості за кредитом (строкової та простроченої), що виникла перед заставодержателем згідно вказаного кредитного договору, процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших зобов'язань, передбачених вказаним кредитним договором, у тому числі права вимагати повернення вкладу, та зобов'язання за цим договором банківського вкладу відповідно до ст. 606 ЦК України припиняється шляхом поєднання кредитора та боржника в одній особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Таким чином, звернення стягнення шляхом відступлення права вимоги настає з моменту настання хоча б однієї з відкладальних обставин, визначених в абз. 2 п. 2.1. договору застави від 24 липня 2014 року.

Разом з тим на підставі постанови Правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року № 518 «Про віднесення ПАТ «Терра Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», згідно з яким з 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2014 року № 159 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Терра Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, рішенням від 17 грудня 2015 року № 222 продовжено строк проведення процедури ліквідації до 23 грудня 2016 року включно, а рішенням від 22 грудня 2016 року № 2902 продовжено строк проведення процедури ліквідації до 23 грудня 2017 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

За змістом пп. 1, 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у редакції чинній на час запровадження у банку тимчасової адміністрації, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що під час тимчасової адміністрації банку не проводяться активні операції, що підтверджується, зокрема, положеннями ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, вони можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ураховуючи викладене, станом на 27 серпня 2014 року договірне списання грошових коштів з поточних рахунків відповідача, відкритих в ПАТ «Терра Банк» було неможливим через запровадження тимчасової адміністрації та обмеження, встановлені ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим умовами договору застави від 24 липня 2014 року, який забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором від 26 вересня 2013 року, передбачено звернення стягнення на предмет застави шляхом відступлення відповідачем права вимоги за договором банківського вкладу (депозиту) від 24липня 2014 року на суму, що рівна сумі заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2013 року.

При цьому умови п. 2.1. договору застави від 24 липня 2014 року сформульовані таким чином, що виключають подвійне трактування: якщо настане певна обставина, заставодавець набуває (а не вправі набути) всі права вкладника в частині розміру заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 5.1. договору застави від 24 липня 2014 року стягнення відбуватиметься шляхом відступлення прав вимоги, зазначених у п. 2.1 цього договору, на підставі рішення суду або в позасудовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Таким чином, на банк, як на обтяжувача в розумінні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не покладено обов'язок надіслати письмове повідомлення, передбачене статтею 32 цього Закону, оскільки банк є єдиною особою, яка повинна виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника.

Отже, відбулася фактична реалізація права застави шляхом задоволення вимог ПАТ «Терра Банк» за кредитним договором від 26 вересня 2013 року за рахунок майнових прав на грошові кошти за договором банківського вкладу.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Доводи касаційної скарги про те, що під час тимчасової адміністрації у банку неможливе зарахування однорідних вимог, що передбачено ст. 606 ЦК України та ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не спростовує висновку судів, оскільки і сам суд зазначив, що таке зарахування неможливе і вказані норми права не застосовувалися. При цьому суди вірно виходили з умов договору застави, укладеного між сторонами, що згідно зі ст. ст. 3, 627, 628 ЦК є свободою договору і сторони його укладають вільно та на свій розсуд погоджують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Терра Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Терра Банк» відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик