Справа № 690/347/16
Провадження № 8/690/1/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Ватутінський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого-судді Пасацької Л.А.,

за участю секретаря Вельган А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2016 р., ухвалене в цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири, господарських споруд та автомобіля спільною сумісною власністю автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на його 1/2 частку,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2016 р., ухвалене в цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири, господарських споруд та автомобіля спільною сумісною власністю автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку.

В обґрунтування заяви зазначила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 22.03.1980 р., який було розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.12.2013 р., що набрало законної сили.

Під час проживання у зареєстрованому шлюбі придбали квартиру №4 в житловому будинку №7 по вул. Л.Українки в м. Ватутіне Черкаської області. Згідно технічної характеристики будинок чотирьохквартирний одноповерховий, 1654 р. забудови, розташований на земельній ділянці площею 1621 кв.м., яка не приватизована і знаходиться у комунальній власності.

Квартира складається: з коридору - 5,0 кв.м., коридору - 11,5 кв.м., ванної кімнати - 4.2 кв.м., житлових кімнат - 7.0 кв.м., 11.9 кв.м., 17.0 кв.м, кухні - 8.8. кв.м. До будинку відносяться сарай «Б» та гараж «Е».

Під час судового розгляду справи вважала, що спільна квартира була приватизована, будь-яких правовстановлюючих документів на неї не мала.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2016 р. її позов до ОСОБА_2 було задоволено частково, відмовлено у визнанні квартири №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Ватутіне спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину за ОСОБА_1 без виділення в натурі.

Лише після ухвалення рішення згадала, і відповідно повідомила свого представника, що квартиру відповідач набув у власність, перебуваючи з нею в зареєстрованому шлюбі, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного з Ватутінським ЖЕК, право власності на яку було зареєстровано в Черкаському ОБТІ.

Просила заяву задовольнити, скасувати рішення суду за нововиявленими обставинами в частині відмови у визнанні квартири №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Ватутіне спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину за ОСОБА_1 без виділення в натурі, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги.

У судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити, а також просила врахувати, що була відсутня на території України на час розгляду справи та винесення рішення судом, що вважає поважною причиною, оскільки її представник не знав та не міг знати на час розгляду справи про існування договору купівлі-продажу спірної квартири.

Представник позивача, на підставі договору на представництво, адвокат ОСОБА_3, у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити, в обґрунтування заявлених підстав зазначив, що на час розгляду справи в суді його довіритель була відсутня, до виїзду за межі України повідомила його, що квартира була приватизована, будь-яких правовстановлюючих документів під час розгляду справи суду надано не було, а тому не знав та не міг знати про наявність укладеного 14.07.1992 р. між ОСОБА_2 та Ватутінським ЖЕК договору купівлі-продажу. Звернувся з відповідними запитами лише після ухвалення рішення по суті. Зазначені обставини щодо відсутності правовстановлюючих документів та щодо приватизації квартири під час розгляду справи були зазначені в мотивувальній частині судового рішення, що потягло за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідач, ОСОБА_2, у судовому засіданні наведені у заяві обставини не визнав, вважає спірну квартиру особистою власністю, оскільки її оформлення відбувалось в порядку обміну належного йому житла, як військовослужбовцю, враховуючи, що в місцях несення ним служби йому надавались службові житлові приміщення, які вважав своєю власністю.

У судовому засіданні представник відповідача на підставі договору про надання правових послуг, адвокат ОСОБА_4, проти задоволення заяви також заперечив, мотивуючи тим, що ОСОБА_2, як колишній військовий, отримав право на ордерну житлову площу, виділене йому службове житло в м. Мурманськ після 10 років несення служби було «розслужбовлено», та в подальшому в порядку обміну з доплатою було придбано в м. Ватутіне, а тому 26,4 кв.м. житлової площі є особистою власністю його довірителя.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, та перевіривши їх доводи письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення суду у звязку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому заяви про перегляд за ново виявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду (ч.1 ст. 362 ЦПК України).

Враховуючи, що обовязок доказування покладено на позивача, яка на час розгляду справи перебувала за межами України, в період з 03.06.2016 р. до 10.04.2017 р., що підтверджується копією закордонного паспорту ОСОБА_1, вперше заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами була подана представником позивача до суду 30.11.2016 р., тобто в місячний строк після отримання представником позивача копії договору про купівлю продаж спірного нерухомого майна, а інша 30.04.2017 р. подана позивачем особисто після повернення на територію України, при цьому відомості щодо отримання позивачем копії оспорюваного рішення суду та/або ухвали про повернення заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та/або копії договору купівлі-продажу в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що позивач звернулась до суду із заявою в установлений законодавством строк.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами», «нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у звязку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається».

Так, рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2016 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання квартири №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 її частину за ОСОБА_1 без виділення в натурі відмовлено, оскільки позивачем не надано доказів, що вказана квартира є спільним майном подружжя та не надано доказів щодо права власності на вказану квартиру (а.с.43-45).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, не спростовано відповідачем, що звертаючись до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1, не маючи будь-яких правовстановлюючих документів на житлове приміщення, вважала, що спірна квартира була приватизованою.

На підтвердження цих обставин, враховуючи положення ч.3 ст. 61 ЦПК України, в мотивувальній частині оспорюваного рішення суду зазначено, що відповідач та його представник просять відмовити в іншій частині позовних вимог, оскільки вищевказана квартира не приватизована і ніхто не має на неї права власності, а тому не підлягає поділу, при цьому відмовляючи у задоволенні позову в цій частині судом мотивовано наступним «позивачем не надано доказів що вказана квартира є спільним майном подружжя та не надано доказів щодо права власності на вказану квартиру» (а.с.44 абз.2, а.с. 45 абз.1).

Зазначені позивачем обставини не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи, а тому суд вважає їх істотними, і такими, що прямо відносяться до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі, а тому рішення, що переглядається, підлягає скасуванню в частині відмови у визнанні квартири №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Ватутіне спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину за ОСОБА_1 без виділення в натурі.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.03.1980 р., який було розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 02.12.2013 р., що набрало законної сили (а.с. 3, 8).

Відповідач, ОСОБА_2, як військовослужбовець ВС СССР, отримав службове житлове приміщення двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, кор.1, у м. Мурманськ, яке в подальшому було «розслужбовлено» враховуючи проходження ним військової служби більше 10 років, у звязку з чим набув право на ордерну житлову площу, що підтверджується відповідною довідкою №Ж/292, виданою 11.05.1989 р. начальником КЕЧ Мурманського району (а.с.35).

Як убачається з рішення Виконавчого комітету Ватутінської міської ради народних депутатів №225 від 16.06.1989 р., відповідачу було дозволено обмін квартирами з ОСОБА_5, а саме з квартири АДРЕСА_1, кор.1, у м. Мурманськ, на квартиру №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області, жил. пл. 26,1 кв.м., та після обміну видати ОСОБА_2 ордер за спірну квартиру, склад 4 особи (а.с. 34).

Згідно будинкової книги, оглянутої в судовому засіданні, в квартирі №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області були зареєстровані: відповідач - ОСОБА_2 з 29.09.1989 р., позивач - ОСОБА_1 з 22.08.1989 р., та їх неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 22.08.1989 р. (а.с. 103-104).

Відповідач, ОСОБА_2, уклав 14.07.1992 р. з Ватутінським ЖЕК договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 1232 кв.м., який посвідчений державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 (а.с.58-59).

Укладення зазначеного договору також підтверджується відомостями, викладеними у відповіді Ватутінського виробничого управління ЖКГ Ватутінської міської ради від 24.05.2017 р. №247 (а.с.99).

Право власності на 1/4 частину житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області зареєстровано 14.07.1992 р. в Звенигородському відділенні Черкаського ОБТІ за ОСОБА_2, що підтверджується відомостями КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» від 23.05.2017 р. (а.с.97).

Твердження відповідача та його представника щодо особистої приватної власності ОСОБА_2 на вказану житлову площу, та придбання за договором купівлі-продажу надлишку квадратних метрів спростовується наявними в матеріалах справи доказами, інших належних та допустимих доказів цього не надано, а тому вказані обставини не підтверджені та не приймаються судом, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину, що квартира №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області, була придбана відповідачем ОСОБА_2 під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем, а тому визнає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї…

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11.03.2015 р., під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Проте, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких підстав, враховуючи відсутність домовленості між сторонами щодо визначення іншої частки, а також інших обставин підстав для відступлення від засади рівності часток, суд визнає право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину спірного нерухомого майна - квартири №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки в м. Ватутіне Черкаської області без виділення її в натурі.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно положень ч.1, 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу.

У звязку з цим суд відносить на рахунок відповідача понесені позивачем і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при подачі позову в сумі 553 грн. 44 коп. та при зверненні до суду із заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами в сумі 640 грн., а всього суму 1193 грн. 44 коп.

Крім того, позивач, ОСОБА_1, скористалась правовою допомогою, про що свідчить договір на представництво в цивільному процесі від 01.06.2016 р. з адвокатом ОСОБА_3, та сплатив за послуги адвоката в загальній сумі 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією №72 від 01.06.2016 р.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», враховуючи вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням та під час судового засідання, підтвердження витрат на правову допомогу, проте відсутність його розрахунку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу за 91 хв. участі представника у судових засіданнях в сумі 970 грн. 67 коп..

На підставі наведеного, ст.ст. 3, 15, 16, 328, 364, 372 ЦК України, ст.ст. 60-61, 70-71 СК України, постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами», постанови Верховного Суду України № 6-21цс15 від 11.03.2015 р., Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 64, 79, 84, 88, 179, 208-209, 212-215, 218, 361-364 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 29.09.2016 р. в цивільній справі №690/347/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири, господарських споруд та автомашини спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку, - скасувати за нововиявленими обставинами в частині відмови у визнанні квартири №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Ватутіне спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частину за ОСОБА_1 без виділення в натурі.

Позов в цій частині задовольнити, визнати квартиру №4 житлового будинку №7 по вул. Лесі Українки у м. Ватутіне Черкаської області спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї квартири без виділення в натурі.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 553 грн. 44 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 970 грн. 67 коп., а всього стягнути суму 1524 грн. 11 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд області в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: Л.А. Пасацька