АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/1613/16-ц
Провадження № 22-ц/790/4060/17 Головуючий 1-ї інстанції - Труханович В.В.
Категорія: спори, пов'язані із застосуванням Доповідач - Колтунова А.І.
Закону України "Про захист прав споживачів"
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою директора товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» - Вороніна Михайла Олександровича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

16 лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» (далі - ТОВ «Євролізинг Холдінг») про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що 15 грудня 2015 року між нею та відповідачем укладений договір фінансового лізингу № 000172, перед підписання якого вона сплатила 25 000,00 грн.

Пізніше, позивач ретельно вивчила умови договору та виявила, що відповідач ввів її в оману, оскільки товариство не мало статусу фінансової установи, їй не було надано найменування продавця, предмета лізингу, дати виготовлення предмета лізингу, його фактичної наявності, року випуску, кольору та походження. Також вказує, що її чоловік не надавав згоди на укладення договору.

З урахуванням зазначеного позивач просила визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача сплачені нею 25 000,00 грн. та комісію банку 250,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 15 грудня 2015 року № 000172, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Холдінг». Стягнено з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 25 250,00 грн. Стягнено з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь держави судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, директором ТОВ «Євролізінг Холдінг» подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року, ухвалити нове рішення та повністю відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що рішення прийняте без повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивачем власноруч підписано договір та додатки до нього, а саме в договорі максимально точно обумовлені права та обов'язки сторін, порядок передачі предмета лізингу та платежі, які необхідно здійснити позивачу для отримання предмета лізингу. Також зазначає, що вказані у договорі марка, модель та комплектація предмета лізингу достатньо його ідентифікують з поміж іншого асортименту продукції компанії JAC, як і з поміж інших транспортних засобів, що можна придбати на території України. Пояснює, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу після оплати останнім авансового платежу, який він має право сплачувати на протязі 12 календарних місяців. Тобто лише після сплати авансового платежу лізингодавець виконає всі необхідні дії по придбанню предмета лізингу. Враховуючи те, що лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж протягом 12 календарних місяців, можна заявити, що за такий тривалий час комплектація вказаного в договорі автомобіля (предмета лізингу) може змінитися.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суд апеляційної інстанції представник ТОВ «Євролізинг Холдінг» не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 162).

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення коштів, суд першої інстанції виходив із того, що у спірному договорі лізингу відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки тому автомобілю, який мала намір придбати позивачка, зокрема рік випуску, колір, номер кузову, маса.

Також відповідач не надав позивачці інформації щодо призначення сплати комісії за організацію виконання договору, що містить ознаки нечесної підприємницької діяльності.

У зв'язку з чим, суд визнав недійсним договір фінансового лізингу, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізінг Холдінг», та стягнув з ТОВ «Євролізінг Холдінг» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 250,00 грн., а також судові витрати.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їх правовідносини.

Вказані вимоги судом першої інстанції в повному обсязі не дотримано.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюєтьтся сторонами, що 15 грудня 2015 року між ТОВ «Євролізінг Холдінг», в особі представника ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від 10 листопада 2015 року № 4 (лізингодавець), та ОСОБА_2 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 000172 (а.с. 10-17).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору фінансового лізингу предметом лізингу є автомобіль «JAC J5 Elegant».

Додатком № 3 до договору фінансового лізингу визначено специфікацію предмета лізингу та зазначено в його якості: марка - JAC, модель - J5 Elegant, кількість - 1, ціна - 250 000,00 грн. (а. с. 17).

Пунктом 5.1 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

На виконання умов договору ОСОБА_2 було сплачено 25 000,00 грн. з призначенням платежу: «сплата за договором фінансового лізингу № 000172 від 15 грудня 2015 року» та комісію за прийняття даного платежу у розмірі 250,00 грн. (а. с. 9).

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року та від 18 січня 2017 року по справах № 6-2766цс15 та № 6-648цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що укладений між ТОВ «Євролізінг Холдінг» в особі представника ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір фінансового лізингу є нікчемним у зв'язку з недотриманням вимог при його укладенні щодо нотаріального посвідчення зазначеного договору.

Оскільки відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного договору недійсним не вимагається, то суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку в частині визнання договору фінансового лізінгу, укладеного між сторонами, недійсним.

Колегія суддів на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасовує та ухвалює нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Євролізінг Холдінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним відмовляє.

З рішенням суду першої інстанції в частині повернення коштів, сплачених ОСОБА_2 при укладенні договору фінансового лізингу, колегія суддів погоджується, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до укладення договору фінансового лізингу внесла на рахунок ТОВ «Євролізинг Холдінг» 25 000,00 грн. (а.с. 9).

Крім того, нею понесені витрати на сплату комісійних банку у сумі 250,00 грн. (а.с. 9).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ТОВ «Євролізінг Холдінг» на користь ОСОБА_2 25 250,00 грн.

Правових підстав для скасування рішення суду в зазначеній частині та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Суд першої інстанції стягнув з ТОВ «Євролізинг Холдінг» в дохід держави судовий збір в сумі 1 378,00 грн., що за змістом ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає мінімальну суму судового збору, який сплачує юридична особа за звернення до суду з позовом.

В даному випадку суд повинен був стягнути з ТОВ «Євролізинг Холдінг» суму судового збору, який повинна була сплатити ОСОБА_2 при зверненні до суду, а саме, 551,20 грн. - за майновий збір, та 535,92 грн. - за немайновий спір.

Оскільки, колегія суддів відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Євролізинг Холдінг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, то підлягає стягненню з відповідача судовий збір за майновий спір, а саме в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу директора товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» - Вороніна Михайла Олександровича - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу № 000172 від 15 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг», скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 000172 від 15 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг».

Зменшити суму судового збору, який підлягає стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Холдінг» в дохід держави з 1 378,00 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук