Номер провадження: 22-ц/785/1945/17
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення звернення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року,

встановила:

У липні 2012 року ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з вказаним позовом та посилаючись на невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором № 78/15-Ф від 19 серпня 2008 року, просило в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 26.01.2012 року складає 167 434,19 доларів США, що в еквіваленті становить 1 337 765,69 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення під номером АДРЕСА_1 та складається з: 1-1, 2-2, 2-3, 2-3а, 2-4, 2-5, 2-10 - кабінети, 2-1 холл, 2-6 - підсобне, 2-7 кладовка, 2-8 коридор, 2-9 - санвузол, загальною площею 126,3 кв.м., згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19939301 виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості».

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» було задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення під номером АДРЕСА_1 та складається з: 1-1, 2-2, 2-3, 2-3а, 2-4, 2-5, 2-10 - кабінети, 2-1 холл, 2-6 - підсобне, 2-7 кладовка, 2-8 коридор, 2-9 - санвузол, загальною площею 126,3 кв.м., згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19939301 виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», шляхом проведення торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 78/15-Ф від 19.08.2008 року, яка станом на 26.01.2012 року складає 167 434,19 доларів США, що в еквіваленті складає 1 337 765,69 гривень, а саме: заборгованості за кредитом - 148 693,23 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 188 029,17 гривень; заборгованість за процентами - 15 952,30 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 127 455,68 гривень; пеня - 2788,66 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 22 280,84 гривень, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Вирішено питання судових витрат.

Вказане судове рішення після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3.

В скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з'ясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 19 серпня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладений кредитний договір № 78/15-Ф, за яким банком були надані ОСОБА_3 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом на споживчі потреби в обмін на зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені кредитним договором в строк по 18 серпня 2013 року включно з урахуванням графіку.

Відповідно до п. 4.1., 4.2. кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за попередній місяць нарахованих згідно додатку № 1 до 15 числа кожного місяця.

19 серпня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між сторонами укладений договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення під номером АДРЕСА_1 та складається з: 1-1, 2-2, 2-3, 2-3а, 2-4, 2-5, 2-10 - кабінети, 2-1 холл, 2-6 - підсобне, 2-7 кладовка, 2-8 коридор, 2-9 - санвузол, загальною площею 126,3 кв.м., згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19939301 виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості».

09.08.2010 року між сторонами укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 78/15-Ф від 19.08.2008 року.

09.08.2010 року між сторонами укладений договір про внесення змін і доповнень № 2 до кредитного договору № 78/15-Ф від 19.08.2008 року.

12.08.2010 року між сторонами укладений договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 55/15-ф від 19.08.2008 року.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань на адресу відповідачів 17.11.2011 року банком було направлено вимогу вих. № 1628 від 15.11.2011 року про дострокове погашення кредиту.

Станом на 26.01.2012 року заборгованість відповідачів складає 167 434,19 доларів США, що в еквіваленті складає 1 337 765,69 гривень, а саме: заборгованості за кредитом - 148 693,23 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 188 029,17 гривень; заборгованість за процентами - 15 952,30 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 127 455,68 гривень; пеня - 2788,66 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 22 280,84 гривень.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 1 березня 2017 року (№6-2284цс16), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Не надано відповідних доказів банком і в суді апеляційної інстанції.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення звернення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець