Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівна» про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності і зобов'язання зареєструвати право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на 523/1000 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівна» (далі - ТОВ «Петрівна»), та зобов'язання управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зареєструвати за позивачем право власності на 523/1000 частини нерухомого майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «Петрівна» про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності.

Позовну заяву в частині вимог про зобов'язання зареєструвати право власності залишено без руху для усунення виявлених недоліків, а саме: надання позовної заяви та її копій із зазначенням змісту позовних вимог до відповідача або відповідачів.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема, своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Петрівна» про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «Петрівна» на 523/1000 частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись у листопаді 2016 року до суду з цим позовом, ОСОБА_4 просив усунути перешкоди у розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності на 523/1000 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано за ТОВ «Петрівна».

За таких обставин та з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, правильним є висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом скасування державної реєстрації права власності.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставним посилання заявника на те, що підстави позову є іншими, оскільки ним заявлено позов про усунення перешкод у користуванні майном, враховуючи зазначений позивачем спосіб усунення перешкод, а саме: шляхом скасування державної реєстрації права власності на 523/1000 частини нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстровано за ТОВ «Петрівна». Тобто, позивачем заявлено ті ж самі вимоги, що і в попередньому позові, який розглянуто, про що ухвалено вищевказане рішення суду.

Крім того, апеляційний суд обґрунтовано визнав помилковими і такими, що спростовуються матеріалами справи, доводи позивача про те, що розгляд іншої справи відбувся за правилами КАС України та що в тій справі оскаржувалося рішення державного реєстратора про відмову в реєстрації права власності за позивачем.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновками судів щодо наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки, як зазначив заявник, позовну заяву, по якій Ленінським районним судом м. Миколаєва 29 вересня 2016 року ухвалено рішення, подано на підставі КАС України, а позовну заяву в цій справі - на підставі ЦК України та ЦПК України, однак вказані доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували, про що свідчить зміст оскаржуваних ухвал.

Вищевказані висновки судів не призвели до позбавлення права позивача на захист свого порушеного права в судовому порядку, адже такі вимоги вже розглядалися судом, про що свідчить рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2016 року.

Отже, ухвали судів першої й апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко