АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди, що завдані у зв'язку з вчиненням правочину під впливом обману, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року,

встановила:

27.06.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинені йому реальні збитки у подвійному розмірі в сумі 14 800 доларів США та 31 291,40 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.05.2008 року на торгівельному майданчику ТОВ КПФ «Корн ЛТД» Київський міський автомобільний ринок «Центральний» між ним та відповідачами у простій письмовій формі було укладено правочин, за яким останні отримали від нього 7400 доларів США в порядку розрахунку за автомобіль марки BMW 524, реєстраційний номер НОМЕР_1. При цьому ОСОБА_2 видав нотаріальну посвідчену довіреність гр. ОСОБА_3 з правом розпорядження вказаним автомобілем. За час володіння та користування автомобілем він здійснив його ремонт на суму 15 645,70 грн. 28.07.2013 р. автомобіль було вилучено працівниками УДАІ Черкаської області, як такий, що перебуває під арештом з 2007 року за постановою слідчого Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві у кримінальній справі №10-14020.

Оскільки відповідачі навмисно не повідомили йому про те, що автомобіль з 02.11.2007 року перебуває під арештом у кримінальній справі, чим ввели його в оману, просив на підставі ст. 22, 230, 1166, 1167 ЦК України відшкодувати заподіяні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції невірно визначив правову природу розрахункового документу, за яким ОСОБА_3 отримав кошти за автомобіль.

Зазначив, що між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля в письмовій формі у порядку ст. 207 ЦК України. Вказаний автомобіль він не зміг переоформити в органах ДАІ у 2008, 2009 роках у зв'язку з арештом у кримінальній справі.

Судом першої інстанції була витребувана кримінальна справа №10-14020, порушена за ст. 286 ч.2 КК України відносно ОСОБА_2, у межах якої постановою слідчого було накладено арешт на автомобіль у порядку забезпечення цивільного позову, при цьому не надано даному доказу правової оцінки.

Оскільки ОСОБА_2 продавав автомобіль не самостійно, а через посередника-повіреного ОСОБА_3, умисні дії останніх призвели до укладання ним під впливом обману правочину купівлі-продажу та настання прямих, дійсних, реальних збитків. За таких підстав вважає, що правочин має бути визнаний в порядку ст. 230 ЦК України недійсним, а з відповідачів стягнуті збитки у подвійному розмірі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовних вимог про визнання правочину недійсним по справі не заявлено. Доказів визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним суду надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2007 року ОСОБА_2 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., якою уповноважив, в тому числі ОСОБА_3, користуватися і розпоряджатися з правом продажу, міни, здачі в оренду тощо належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_2, виданого УДАІ МВС України в м. Києві 10 квітня 2007 року, автомобілем марки BMW 524, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

03 травня 2008 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 7 400 доларів США в порядку розрахунку за автомобіль марки BMW 524, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.5 зв.).

В цей же день ОСОБА_3 видав довіреність від імені ОСОБА_2, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, якою уповноважив ОСОБА_1 та/або ОСОБА_5 бути його представниками в органах Державтоінспекції з питань експлуатації транспортного засобу, в тому числі, здавати в оренду, міняти, зняти з обліку в органах Державтоінспекції та продати належний гр. ОСОБА_2 легковий транспортний засіб марки BMW 524, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також бути його представником в усіх установах та організаціях України з питання експлуатації вищевказаного легкового автомобіля. Довіреність дійсна до 17 листопада 2010 року.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, зняти з обліку вказаний транспортний засіб він не зміг, оскільки у жовтні 2008 року дізнався про факт перебування його під арештом з 2007 року відповідно до постанови слідчого Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві у кримінальній справі №10-14020.

Рішенням Соснівського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання добросовісним набувачем та власником транспортного засобу марки BMW 524, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доводи позивача щодо доведеності обставин укладення 03 травня 2008 року між ним і ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобіля є необґрунтованими.

Надана позивачем розписка від 3 травня 2008 року на підтвердження отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів в порядку розрахунку за автомобіль марки BMW 524, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що не містить підпису позивача, не є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення договору купівлі-продажу (а.с.5 зв.).

Крім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил державної реєстрації автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» від 7 вересня 1998 року №1388 в редакцій, що діяла на час виникнення правовідносин сторін, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

З огляду на відсутність доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, ту обставину, що останній не був знятий з обліку в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України, а його власником згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2, видача останнім довіреності на володіння, користування та розпорядження належним йому транспортним засобом не вважається укладеним відповідно до закону договором.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15.

З огляду на викладене правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину, передбачені ч.2 ст. 230 ЦК України відсутні.

Враховуючи ту обставину, що позовні вимоги обґрунтовані наявністю між сторонами договірних відносин, правові підстави для задоволення позову з підстав, передбачених ст. 1166, 1167 ЦК України, які регулюють деліктні правовідносини, також відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині необґрунтованості заявлених позовних вимог та не дають підстави вважати, що при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК Україниколегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №754/8490/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/6864/2017

Головуючий в суді першої інстанції: Панченко О.М.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.