АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7054/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_1 в грудні 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 54015,15 грн. у відшкодування шкоди, що складається з інфляційних втрат в сумі 4364 грн., пені в сумі 14189,22 грн., та 30000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Обґрунтовуючи позов посилався на невиконання відповідачем рішення суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2017 року в задоволені позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ФО-П ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В скарзі вказував на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначив, що суд прийшов до передчасного висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Також зазначив, що міг розмістити кошти на депозитний рахунок в банк і отримувати прибуток, що є упущеною вигодою.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи скарги підтримав.

Відповідач до суду не з'явився про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 25.01.2016 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист за рішенням цього ж суду від 25.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості згідно розписки від 05.11.2012 року у розмірі 45987,40 грн. та судові витрати у розмір 487,20 грн.

За цим виконавчим листом ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №49946685, на що окрім пояснень позивача, вказує постанова державного виконавця від 09.03.2016 року про примусовий привід боржника.

З акту здачі-приймання наданої правової допомоги від 17.12.2016 р. та квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.01.2016 р. вбачається, що адвокат ОСОБА_3 надав юридичні послуги ФОП ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 49946685 на про авансовану суму 30000 грн.

З резолютивної частини рішення, що наведена у виконавчому листі, вбачається, що між сторонам 05.11.2012 року фактично було укладено договір про надання послуг.

Позивач в суді пояснив, що сума за вищевказаним договором була визначена в розмірі 2000 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, так як він в повній мірі відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Апеляційним судом встановлено, що позивач обґрунтовуючи позов посилався на те, що з часу набрання рішенням суду законної сили, а саме з 22.11.2016 року, у відповідача перед ним виникло грошове зобов'язання на підставі рішення, а тому на суму визначену в ньому мають бути нараховані інфляційні втрати відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБ України на підставі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскільки рішення залишається не виконаним.

Вирішуючи позовні вимоги в частині інфляційних втрат місцевий суд прийшов до вірного виноску про необґрунтованість цих вимог, оскільки відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Вищенаведене, узгоджується з позицією ВСУ викладеної в постанові № 6-771цс15 від 21.01.2016 року, яка у відповідності до ст. 360-7 є обов'язковою для всіх судів України.

Так як, сума, яка була присуджена за рішенням суду визначалась виходячи з курсу долара США, оскільки в зобов'язанні , щодо повернення коштів була прив'язка до іноземної валюти, суд дійшов вірного висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат за період після ухвалення рішення суду .

Доводи скарги про не вірне застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», колегія суддів не приймає виходячи з наступного:

Так, відповідно до преамбули до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Таким чином, положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між сторонами, так як відповідач в даній справі є фізичною особою.

Посилання позивача в апеляційній скарзі, що він міг розмістити кошти на депозитний рахунок в банк і отримувати прибуток, що є упущеною вигодою, колегія суддів не приймає, оскільки такі вимоги позивач не ставив в позовній заяві, останні не були предметом розгляду в суді першої інстанції, і відповідно вимог ст. 303 ЦПК України не можуть розглядатися в апеляційному прядку.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу під час виконання судового рішення не підлягають задоволенню, оскільки останні не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: