Провадження №4-с/760/19/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Хілюк І.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства »Родовід Банк» на дії державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юрчик Інни Олександрівни, суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду зі скаргою і просить визнати незаконними дії державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юрчик І.О. при винесенні постанови від 23 травня 2016 року про повернення виконавчого документа та скасувати постанову від 10 червня 2016 року про повернення виконавчого документа.

Посилається в скарзі на те, що рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року був задоволений позов банку до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

16 травня 2015 року за заявою банку державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

23 листопада 2016 року до банку надійшла постанова від 10 червня 2016 року про повернення виконавчого документа.

Підставою для його повернення стала та обставина, що відповідно до отриманої державним виконавцем інформації у боржників відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Вважає постанову незаконною з наступних підстав.

Так, з точки зору Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний вживати заходів до виконання рішення суду.

Виходячи з цього, вважає, що повернення виконавчого документа без виконання є порушенням ст.11 Закону, ст.19 Конституції України, а також прав банку, як стягувача, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Представник заявника просить розглядати скаргу в його відсутності.

Зацікавлена особа в судове засідання не з»явилася. Про час розгляду справи повідомлена належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставила.

Заперечень проти скарги не подала.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа

державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних

причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників.

Виходячи з цього та належного повідомлення суб»єкта оскарження про час розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року був задоволений позов банку до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу.

На виконання рішення суду позивачу був виданий виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юрчик І.О. від 16 травня 2016 року за заявою банку державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 судового збору в розмірі 452, 90 гр.

Постановою державного виконавця від 10 червня 2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

/ а.с. 8 - 13 /

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" / в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.3 ст.3 даної статті з метою захисту інтересів стягувача державний виконавець має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

З постанови про повернення виконавчого документа вбачається, що дані вимоги закону державним виконавцем були виконанні, майновий стан боржника перевірений.

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено

частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З постанови про повернення виконавчого документа вбачається, що на виконання вимог закону державним виконавцем були направлені запити в відповідні установи з метою встановлення належного на праві власності майна боржнику.

Згідно отриманих відповідей у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, виявлено не було.

За місцем реєстрації боржника майно, на яке можливо звернути стягнення, також відсутнє.

Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця при поверненні виконавчого документа відповідали вимогам закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, дана норма закону гарантує заявнику, як стягувачу, повторне звернення до органів виконавчої служби за виконанням рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність незаконності дій державного виконавця при вчиненні виконавчих дій та виконанні рішення суду, які є предметом посилання суб'єкта звернення як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

На будь-які докази своїм твердженням заявник у скарзі не послався, за виключенням цитування норм закону, які регулюють порядок виконання судових рішень.

Представник заявника, не з»явившись до суду, таких доказів у судовому засіданні також не надав.

Відповідно до абз.1,3 п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Враховуючи викладене вище, відсутності посилань на докази незаконності дій державного виконавця в тексті скарги та ненадання таких суду при її розгляді, суд не знаходить підстав для її задоволення.

З прохальної частини скарги вбачається, що заявник просить визнати незаконними дії державного виконавця при винесенні постанови від 23 травня 2016 року, а скасувати просить постанову від 10 червня 2016 року.

При цьому постанов від 23 травня 2016 року суду надано не було і в змісті скарги заявник посилається на постанову від 10 червня 2016 року.

За таких обставин суд вважає, що предметом оскарження є дії державного виконавця та сама постанова від 10 червня 2016 року.

Керуючись ст.ст.11, п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження», ст. ст. 3,4,10,11, 383, 385-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства »Родовід Банк» на дії державного виконавця Солом»янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Юрчик Інни Олександрівни відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: