Ухвала

іменем україни

23 червня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 14 жовтня 2011 року та 25 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитні договори, за умовами яких банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на відповідні платіжні картки, проте на момент укладення вказаних кредитних договорів ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій, оскільки тривалий час страждає на психічне захворювання, неодноразово знаходився на лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні та з 2005 року перебуває на «Д» обліку з приводу хронічного психічного захворювання. На момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 встановлено діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг».

Зазначали, що ОСОБА_2 тривалий час страждає на психічне захворювання та з 2010 року йому встановлено діагноз: «шизотиповий розлад», а з травня 2013 року до цього часу діагностовано: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг з вираженим апатоабулічним дефектом», однак у встановленому законом порядку недієздатним він не визнаний, у зв'язку із захворюванням перебуває під наглядом батька, якому нічого не відомо про обставини укладення оспорюваних договорів.

Про факт існування вказаних правочинів та обставини їх укладення ОСОБА_2 нічого не може пояснити, про існування оскаржуваних договорів йому стало відомо у 2015 році з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 липня 2015 року та з повідомлення відповідача від 23 січня 2015 року, яке було отримано 25 березня 2015 року за адресою місця проживання ОСОБА_2

Вважали, що договори від 14 жовтня 2011 року б/н, від 25 листопада 2013 року № SAMDN3871, укладені між ОСОБА_2 та відповідачем, слід визнати недійсними з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України у зв'язку з тим, що в момент їх вчинення ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними через психічне захворювання.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року, позов задоволено.

Визнано кредитні договори від 14 жовтня 2011 року б/н та від 25 листопада 2013 року № SAMDN3871, які укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 недійсними. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при укладенні оспорюваних договорів ОСОБА_2 не визнаний у встановленому законом порядку недієздатним, проте в момент укладення правочинів він перебував у такому стані, що не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані договори не відповідають вимогам ч. 1 ст. 225 ЦК України, тому правильно визнав їх недійсними.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували правові норми та ухвалили правильні судові рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не спростовують і зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П.Євграфова