АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/3850/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Мирошниченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним Кредитного договору №001-28038-120413 від 12 квітня 2013 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що 12 квітня 2013 року між сторонами, шляхом заповнення Заяви №001-28038-120413, на визначених нею умовах та умовах, що визначені Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифами Банку, укладено Договір (про надання кредиту на купівлю товару (послуг) та прийняття цього товару в заставу банку).

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 надано кредитні кошти у розмірі 6678,21 грн. на строк 12 місяців зі сплатою 0,01% річних за користування коштами.

Вказує, що 20 березня 2013 року радою директорів банку затверджені Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», які через 30 днів після їх опублікування на веб-сайті банку замінили собою Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк».

ОСОБА_1 зазначає, що при укладенні договору їй не було надано інформації відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим також не дотримано Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, крім того, оформлення договору відбулось за час, який не давав можливості ознайомитися з усіма документами, а їх виконання (дрібним шрифтом) ускладнює спосіб прочитання; обставини укладення договору є такими, що вводить в оману.

Зазначає, що договір містить умову, відповідно до якої позичальник здійснює плату за обслуговування заборгованості, що суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Вказує, що договір містить третейське застереження, що суперечить Законам України «Про третейські суди» та «Про захист прав споживачів».

Посилається на невідповідність умов договору положенням Закону України «Про захист персональних даних».

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 05 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на те, що судом не надана цим доводам належна правова оцінка.

В судове засідання учасники цивільного процесу не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення законодавства, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження; при укладені договору дотримані необхідні вимоги та підстав для визнання його недійсним не убачається.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Судом установлено, що 12 квітня 2013 року між сторонами, шляхом заповнення Заяви №001-28038-120413, на визначених нею умовах та умовах, що визначені Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» та Тарифами Банку укладено Договір (про надання кредиту на купівлю товару (послуг) та прийняття цього товару в заставу банку).

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 надано кредитні кошти у розмірі 6678,21 грн. на строк 12 місяців зі сплатою 0,01% річних за користування коштами.

20 березня 2013 року Радою директорів банку затверджені Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», які через 30 днів після їх опублікування на веб-сайті банку замінили собою Правила надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», що були затверджені Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» протоколом №392 від 18 липня 2012 року.

Правилами визначено обов»язок позичальника відслідковувати зміни до них. У випадку, якщо до набрання змінами чинності клієнт не повідомив про припинення дії договору, договірні відносини вважаються продовженими з урахуванням нових умов.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, встановлюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Ці Правила є практичною деталізованою інструкцією щодо реалізації у сфері банківської діяльності положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до останнього абзацу ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Статтями 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено відповідальність суб»єкта господарювання, яка не містить положень про такі наслідки як недійсність договору.

Відтак, доводи позивача про ненадання інформації про умови кредитування не є такими, з якими закон пов»язує недійсність правочину.

Натомість з матеріалів справи убачається, що позичальник у належний спосіб ознайомився із вказаною інформацією, що посвідчив особистим підписом.

Так, відповідно до змісту заяви (п.2.3), підписанням заяви ОСОБА_1 засвідчила, що до цього ознайомлена в письмовій з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України.

Зазначене відповідає п.2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, який визначає, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Посилання на те, що укладення договору відбулось протягом часу, який не надавав достатньої можливості ознайомитися і з його умовами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до даних заяви позивач до оформлення правовідносин ознайомилася із їх умовами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що умови договору (п.2.13.18, 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк») не відповідають Закону України «Про захист персональних даних», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до цих умов використання наявної у банку інформації про персональні дані позичальника обумовлено його письмовою згодою, що відповідає ст.2, ч.ч. 5, 6 ст.6, ч.1 ст.10, ч.1 ст.14, ч.1 ст.16 Закону України «Про захист персональних даних» та ч.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Використання інформації про персональні дані диктується умовами правовідносин сторін.

Пунктом 11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено право суб»єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Пунктом п.2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» передбачено, що одночасно Клієнт надає безвідкличну згоду на збір, зберігання, використання та поширення Банком через бюро кредитних історій інформації щодо себе та своїх зобов'язань, на отримання Банком з бюро кредитних історій своєї кредитної історії, а також на отримання від бюро кредитних історій додаткової актуальної інформації, порівняно з внесеною до анкетних даних, щодо Клієнта та його майна від державних реєстрів в особі їх уповноважених органів (держателів, розпорядників, адміністраторів), а також з інших дозволених законом джерел. Наданий Клієнтом дозвіл не обмежений в часі та не буде відкликаний ним. Із змістом Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в чинній редакції Клієнт ознайомлений.

Пункт п.2.13.18 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» місить положення про те, що згода клієнта на обробку персональних даних є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Персональні дані, одержані від споживача або іншої особи у зв'язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту, можуть використовуватися виключно для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов'язання за таким договором.

Не є порушенням положень абзацу другого цієї частини повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій, яке займається збиранням, обробленням, зберіганням, захистом і використанням інформації відповідно до законодавства про формування і ведення кредитних історій.

Пункт 2.13.19.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» стосується повідомлення кредитодавцем відомостей про споживача Бюро кредитних історій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» метою цього Закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов'язань, функціонування інституцій, пов'язаних з обміном інформацією про грошові зобов'язання та забезпеченням прав та інтересів суб'єктів кредитної історії.

Відповідно до ст.3 цього Закону кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов'язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону.

Кредитна історія є покажчиком добросовісності та платоспроможності позичальника у грошових зобов»язаннях та її метою є виявлення фінансових ризиків.

Отже, використання даних про фінансовий стан клієнта обумовлена Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та може використовуватися кредитодавцем, що також не заборонено ч.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, положення договору в тій частині, що згода клієнта на обробку персональних даних є безвідкличною і не обмежена строком дії, є такими, що суперечать вимогам пункту 11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), відтак колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недійсності такої умови.

Доводи про невідповідність положенням законодавства умов договору про плату за обслуговування заборгованості по кредиту колегія суддів також вважає обґрунтованими.

Відповідно доп.2.5 Заяви установлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: перші 6 місяців на рівні 0,00% в місяць; починаючи з 7-го місяця користування кредитом 1,40% в місяць.

Пунктом 6.14.2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (зі змінами та доповненнями), затвердженими РішеннямРади Директорів АТ «Дельта Банк» Протокол №14 від 20 березня 2015 року, визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується Банком щомісячно в останній робочий день місяця, починаючи з дня надання Кредиту, на повну суму Кредиту, наданого Клієнту, незалежно від фактичної кількості днів користування Кредитом в періоді нарахування. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення Договору, в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладення Договору, в наступному місяці

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відтак, слід погодитись з доводами про те, що умова договору, відповідно до якої позичальник повинен сплачувати банку комісію за вчинення ним дій на власну користь, є недійсною в силу закону, оскільки це не є послугою. Зокрема, така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1746цс16 (постанова від 16 листопада 2016 року).

Разом з тим, визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі №6-87цс12.

Недійсність в силу закону цієї умови не впливає на дійсність правочину в цілому.

Також колегія суддів погоджується з доводами в частині недійсності наявного третейського застереження, яке містить п.18.1 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (зі змінами та доповненнями), затвердженими Рішенням Ради Директорів АТ «Дельта Банк» Протокол №14 від 20 березня 2015 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про третейські суди» третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Відповідно до ст.5 цього Закону юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Законом України №2983-VI від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14.

Так, п.14 ст.6 цього Закону визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України №2983-VI від 03 лютого 2011 року після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

ЗазначенийЗакон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Законом України «Про захист прав споживачів» визначається, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Таким чином, спори у справах щодо захисту прав споживачів підлягають вирішенню виключно державними судами.

Недійсність цієї умови також не впливає на дійсність правочину в цілому.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та визнання недійсними положень Кредитного договору №001-28038-120413, укладеного 12 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в частині третейського застереження, а також надання безвідкличної і без терміну дії згоди на обробку персональних даних, визначених Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними положення Кредитного договору №001-28038-120413, укладеного 12 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в частині третейського застереження, а також надання безвідкличної і без терміну дії згоди на обробку персональних даних, визначених Правилами надання банківських послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов