Номер провадження: 22-ц/785/1194/17
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення права, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 33, загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м (1/3 належить ОСОБА_3 на підставі дублікату від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868 та 1/6 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 711; 1/3 належить ОСОБА_4 на підставі дублікату від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868; 1/6 належить ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 715), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на зазначене майно на підставі іпотечного договору № б/н від 2 квітня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого по зазначеному кредитному договору є ПАТ «Дельта банк» та відповідачами; визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки; припинити право власності іпотекодавців, в тому числі право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою; витребувати у відповідачів правовстановлюючі документи, а саме: дублікат від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868 та свідоцтво про право власності за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року Патраманською Л.М. за реєстровим № 711, дублікат від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 715 та технічний паспорт на зазначену квартиру.

Позов обґрунтовано тим, що 02 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», на теперішній час ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого по зазначеному договору є ПАТ «Дельта банк» укладено кредитний договір № 0 з ОСОБА_5, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 75000,00 дол. США на строк користування кредитними коштами до 02 квітня 2028 року включно, зі сплатою 12,5 % річних.

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_5, як позичальник зобов'язався щомісячно здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів відповідно до затвердженого сторонами графіку. Однак свої зобов'язання відповідач не виконував неналежним чином.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та АІКБ «УкрСиббанк» 02 квітня 2007 року та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. за реєстровим № 1238, відповідачами було передано в іпотеку АІКБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1

В порушення умов кредитного договору позичальник зобов`язання по поверненню кредиту у строк, передбачений кредитним договором не виконав, проценти за користування кредитними коштами не здійснює, в зв'язку з чим, станом на день складання розрахунку, а саме 26 червня 2013 року боржник має заборгованість, строк сплати якої був пропущений, в загальній сумі 110233,59 дол. США. Дана заборгованість на день розгляду справи не погашена, що надає позивачеві право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року позов ПАТ «Дельта банк» було задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 укладеного 02 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого по зазначеному кредитному договору є ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_5 у розмірі 110233,59 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 881097 (вісімсот вісімдесят одна тисяча дев'яносто сім) грн. 09 коп. звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, яка належить: 1/3 належить ОСОБА_3 на підставі дублікату від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868 та 1/6 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 711; 1/3 належить ОСОБА_4 на підставі дублікату від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868; 1/6 належить ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 715.

Визначено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленого статтею 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Вирішено питання судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Зазначене заочне рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог оскаржує в апеляційному порядку ПАТ «Дельта Банк». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Інші сторони судове рішення не оскаржували.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року апеляційне провадження по справі було зупинено до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

До апеляційного суду надійшла відповідь Міністерства оборони України № 2/1210, з якої вбачається, що ОСОБА_4 звільнений з військової служби.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 05.12.2016 року провадження у справі було відновлено.

Сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином, при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з'ясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення у повній мірі не відповідає.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 02 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», на теперішній час ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого по зазначеному договору є ПАТ «Дельта банк» укладено кредитний договір № 0 з ОСОБА_5, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 75000,00 дол. США на строк користування кредитними коштами до 02 квітня 2028 року включно, зі сплатою 12,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідно до договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та АІКБ «УкрСиббанк» 02 квітня 2007 року та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. за реєстровим № 1238, відповідачами було передано в іпотеку АІКБ «УкрСиббанк» квартиру АДРЕСА_1

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю (1/3 належить ОСОБА_3 на підставі дублікату від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868 та 1/6 належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 711; 1/3 належить ОСОБА_4 на підставі дублікату від 26 грудня 2006 року свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 2001 року, виданого КЕЧ Одеського району, згідно з розпорядженням від 25 червня 2001 року № 155868; 1/6 належить ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 16 березня 2007 року державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Патраманською Л.М., за реєстровим № 715).

В порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 26 червня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 0 від 2 квітня 2007 року склала 110233,59 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 881097,09 грн.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2015 року у справі №6-1851цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно умов п. 4.2 договору іпотеки від 02 квітня 2007 року укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та АІКБ «УкрСиббанк» звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя. (т.1 а.с.25)

Проте, позивачем не доведено та матеріали справи не містять наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Крім того, висновок суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» щодо реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах є також помилковим, з огляду на наступне.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 7 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 4 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 3 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), 1 березня 2017 року (№6-2284цс16), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Не надано відповідних доказів банком і в суді апеляційної інстанції.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення права відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець