Ухвала

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 серпня 2012 року він звернувся до відповідача із заявою щодо підключення його квартири під охорону пультом централізованого спостереження Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

2 вересня 2012 року працівник Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Гавлович В.В., оглянувши прилади ОС його квартири повідомив про те, що для здійснення пусконалагоджувальних робіт з ПЦС УДСО у Львівській області йому необхідно придбати комунікатор КУ-ОІ та блок підключення (фільтр), які використовуються лише для ПЦС УДСО при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

5 вересня 2012 року він придбав комунікатор КУ-ОІ та блок підключення (фільтр) вартістю 776 грн.

13 вересня 2012 року працівник Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Гавлович В.В. передав йому договір № 4808, предметом якого є налагодження виконавцем договору засобів охорони сигналізації у його квартирі АДРЕСА_1, за яким він повинен був оплатити вартість робіт у сумі 471 грн 60 коп., які 14 вересня 2012 року він оплатив.

30 жовтня 2012 року він надав працівнику Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_6 копії технічного паспорту та свідоцтва про право власності на квартиру, паспорт громадянина України, натомість ОСОБА_6 надала йому квитанцію на суму 84 грн про оплату за кросувальні роботи, яку він 31 жовтня 2012 року оплатив.

Не зважаючи це, його квартира не була підключена до системи охорони, кошти, що були ним проплачені, відповідачем також повернуті не були.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів 1 351 грн 60 коп. на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди та 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного міста Львова від 9 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Управління поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на користь ОСОБА_4 1 351 грн 60 коп. на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування Управлінням поліції охорони у Львівській області Національної поліції України на його користь ОСОБА_4 1 351 грн 60 коп. майнової шкоди та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скасовано рішення районного суду в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення Шевченківського районного міста Львова від 9 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами було встановлено, що 23 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області було укладено договір № 4808, предметом якого є налагодження виконавцем договору засобів охоронної сигналізації у квартирі АДРЕСА_1, у якій мешкає позивач. Вартість робіт було визначено у сумі 471 грн 60 коп. Для здійснення пусконалагоджувальних робіт з ПЦС УДСО при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ОСОБА_4 придбав комунікатор КУ-ОІ та блок підключення (фільтр) вартістю 776 грн. Крім цього, 31 жовтня 2012 року позивач оплатив 84 грн за проведення кросувальних робіт.

У відповідності до акта приймання виконаних підрядних робіт № 4808, замовник ОСОБА_4 прийняв виконані Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області монтаж, налагодження засобів тривожної сигналізації, згідно умов договору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 9 вересня 2014 року у справі № 466/5120/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов'язання до вчинення дій, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року залишено без змін, відмовлено у позові ОСОБА_4 про зобов'язання Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській областіукласти з ним типовий договір на охорону пультом центрального спостереження Управління Державної служби охорони у Львівській області квартири АДРЕСА_1 та відшкодуванні моральної шкоди у сумі 10 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2013 року у справі №466/1071/13-ц за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про захист прав споживачів, визнання договору нікчемним, зобов'язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 3 грудня 2013 року залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди у сумі 3 тис. грн, оскільки позивач не надав судам належних і допустимих доказів, які б свідчили про завдання такої шкоди діями відповідачів. Разом із цим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування майнової шкоди та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд правильно виходив із встановлених у справі обставин та наявних у справі доказів, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено, що в результаті дій відповідачів відбулося порушення його цивільних прав, що призвело до завдання йому збитків на суму 1 351 грн 60 коп.

Такі висновки судів ґрунтуються на положеннях закону. Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 9 грудня 2016 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік

Колегія суддів: