Номер справи 623/1156/17
Номер провадження 2/623/795/2017
РІШЕННЯ

іменем України

21 червня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Одарюка М.П.

при секретарі: Костенко В.В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представник відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_2 до Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом , -

В с т а н о в и в:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 травня 1996 року помер її чоловік ОСОБА_4 після смерті чоловіка відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) В КСП « Червоний Оскіл», яка розташована на території Червонооскілької сільської ради , відповідно сертифікату серії ХР № 0251777 виданого 21 серпня 2000 року на підставі розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації від 31 липня 2000 року № 400. Оформити спадкове майно не мала змоги, оскільки сертифікат був виданий через 5-6 років після смерті чоловіка та мала матеріальні затруднення. Просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_4 та визнати за нею право на право власності на земельну ділянку її чоловіка, що перебуває в колективній власності КСП « Червоний Оскіл», розташованої на території Оскілької сільської ради Ізюмського району Харківської області, яка зареєстрована на імя ОСОБА_4, у порядку спадкування.

Відповідач, Оскілька сільська рада Ізюмського району Харківської області, позов визнав, надав суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Судовим розглядом встановлено, що 31 травня 1996 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.24).

ОСОБА_4 був одружений з ОСОБА_5, яка 11 вересня 1999 року уклала шлюб з ОСОБА_6, після чого їй було присвоєно прізвище ОСОБА_6 ( а.с.9,10).

При зверненні до нотаріальної контори позивачці було повідомлено, що нею пропущено строк на прийняття спадщини і вона може звернутися до суду для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини ( а.с.27).

Із відповіді Ізюмською державної нотаріальної контори від 09.06.2017 року за № 1252/01.16 вбачається, що після смерті ОСОБА_4, який помер 31 травня 1996 року спадкова справа не заводилась, але згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються таким, що прийняли спадщину фактично ( а.с.42).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Абзацами 2,3 п.1 ППВСУ України від 30 травня 2008 року № 7 розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини, 31 травня 1996 року, в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, а саме: якщо спадкоємець фактично вступив в володіння та управління спадковим майном; якщо падав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини ( ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 через двадцять один рік з дня відкриття спадщини звернулася до суду з указаним позовом, зазначивши, що пропустила строк у звязку з тим, що сертифікат на право власності на земельну частку (пай) був виданий через чотири роки після смерті ОСОБА_4 і вона мала матеріальні труднощі .

Проте поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, які зокрема повязані з тривалим відрядженням, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на виникнення цих дій.

Відповідно до статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Докази додаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Безспірних доказів наявності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надала, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину.

Стаття 392 Цивільного кодексу України надає право власнику майна звернутися до суду з позовом про визнання права власності у наступних випадках:

- якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою;

- у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

Як правило, такі позови подаються у разі відмови нотаріусом оформити спадщину через відсутність документів, у разі відмови компетентних органів у видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, різноманітних свідоцтв про право власності, у разі, якщо нележне особі майно помилково включено державним виконавцем до акту опису та арешту, складеного відносно іншої особи тощо.

Враховуючи викладене, вищевказаних обставин у позивачки немає через що підстави для визнання права власності відсутні.

Вирішуючи спір відносно спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 відповідно до діючого Цивільного Кодексу України до компетенції суду віднесено вирішення питання щодо поважності пропущення строку для прийняття спадщини та надання спадкоємцеві додаткового строку достатнього до подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, і відповідно до чинного законодавства суд не може виходити за межі своїх повноважень та визнавати право власності на спадщину.

Керуючись статтями 10,11,209,212,214-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П.Одарюк