У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з указаним позовом, у якому зазначало, що 08 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 8/AV14-04-08, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 15 511 доларів США на придбання автомобіля «Nissan» зі сплатою процентів на умовах, визначених договором, строком до 08 квітня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 квітня 2008 року придбаний автомобіль «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1, передано у заставу банку за договором застави автомобіля № 8/AV14-04-08-Z.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 08 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 8/AV14-04-08-P.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 6 163,94 доларів США та 130 500 грн пені.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 261 040 грн 04 коп.

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання кредитного договору недійсним та повернення сплачених за ним коштів.

Вимоги мотивувала тим, що на веб-сторінці банку відсутня інформація про генеральну ліцензію на видачу валютних кредитів фізичним особам за період 2008 року, коли був оформлений спірний договір. Перед укладанням кредитного договору банк надав автосалону гарантійний лист про надання кредиту ОСОБА_6 та укладений договір купівлі-продажу автомобіля. 31 березня 2008 року їй надана накладна № 1006 від ТОВ «Фірма Кий Авто» через ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава» на суму 847 900 грн, з яких вона внесла передоплату на розрахунковий рахунок ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава» 24 березня 2008 року у розмірі 8 480 грн. Вказувала, що відповідно до умов договору банк мав надати їй кредитні кошти на придбання автомобіля у розмірі 15 511 доларів США. Згідно з квитанцією від 08 квітня 2008 року № 19 з рахунку № 00980 від її імені проведений платіж у розмірі 76 310 грн на рахунок № 006 ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава» відповідно до накладної від 31 березня 2008 року № 1006, платіж здійснено у національній валюті - гривні.

Вважала, що вказана операція не відповідала вимогам п. п. 2.1, 23 кредитного договору від 08 квітня 2008 року, в яких зазначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні ресурси у розмірі 15 511 доларів США шляхом зарахування на поточний рахунок № 4202, що, на її думку, підтверджує те, що договір укладено фактично у гривнях, а вона кредитних коштів у доларах США не отримувала. Повернення кредитних коштів вона також здійснювала у гривнях. Зазначала, що кредитний договір в іноземній валюті був укладений з метою прикрити дійсний договір у гривні. На її думку, при визначенні суми боргу за кредитом та при нарахуванні відсотків банк повинен виходити із розміру фактично наданого кредиту в гривнях. Крім того, кредитний договір, на її думку, не відповідає вимогам закону, порушує її права та законні інтереси: при його укладенні порушено істотну умову договору щодо його предмета; при укладенні валютного кредитного договору банк не мав індивідуальної ліцензії; подальше виконання договору позбавило її того, на що вона розраховувала при його укладенні - отримання вигідного кредиту на придбання автомобіля; банк не надав їй повної інформації про умови кредитування.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та зустрічний позов ОСОБА_6 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року, позов ПАТ «Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2008 року № 8/AV14-04-08 у розмірі 261 040 грн 04 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовуПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, керувався тим, що ОСОБА_6, уклавши кредитний договір від 08 квітня 2008 року, отримала кошти у розмірі 15 511 доларів США, які особисто обміняла в банку на гривню для придбання автомобіля. Волевиявлення позичальника було вільним і відповідало її внутрішній волі, спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому кредитний договір не є удаваним, та таким, що вчинений внаслідок обману. Банк на момент укладення спірного кредитного договору мав право на видачу споживчого кредиту у валюті. Істотні умови кредитного договору передбачені ним та роз'яснені позичальнику перед укладенням договору. Внаслідок неналежного виконання позичальником умов договору щодо сплати кредиту та відсотків, у неї виникла заборгованість, яку відповідно до ст. ст. 526, 530, 553, 554, 1049, 1054 ЦК України відповідачі солідарно зобов'язані сплатити.

Судами встановлено, що 08 квітня 2008 року ОСОБА_6 за письмовою заявою на отримання готівкою споживчого кредиту від 08 квітня 2008 року уклала з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», кредитний договір № 8/AV14-04-08 на суму 15 511 доларів США на придбання автомобіля «Nissan» зі сплатою процентів на умовах, визначених договором, зі строком повернення до 08 квітня 2015 року (а. с. 10−14, т. 1).

На виконання зобов'язань ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за заявою ОСОБА_6 надав їй 15 511 доларів США, які вона відповідно до квитанції від 08 квітня 2008 року № 15 обміняла на 76 159 грн 01 коп. (а. с. 116, т. 1) та придбала за кредитні кошти та власні кошти у розмірі 8 480 грн та 151 грн (квитанції від 24 березня 2008 року № 2 та від 08 квітня 2008 року № 19, а. с. 114−155, т. 1) у ТОВ «Кий Авто» через ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава» за накладною від 31 березня 2008 року № 1006 за 84 790 грн автомобіль «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 113, т. 1).

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору для надання кредитних ресурсів та обліку залишку заборгованості за наданими кредитним ресурсами банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № 4202.

Згідно з п. 3.3 кредитного договору ОСОБА_6 зобов'язалась здійснювати щомісячні ануїтетні платежі з погашення заборгованості за кредитом згідно з графіком погашення заборгованості. Умовами кредитного договору встановлені відсоткові ставки за користування кредитом, а саме: протягом першого року користування кредитом відсоткова ставка становила 15,6 %, другого - 15,9 %, третього - 14,9 %, четвертого - 14,7 %, п'ятого - 14,3%, шостого - 13,3 %, сьомого - 10,3 % річних. У випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів та/або процентів або ж у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 5.2 кредитного договору, за користування кредитними ресурсами встановлювалася процентна ставка у розмірі 15,8 % річних.

Пунктом 7.6 кредитного договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника 08 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки № 8/AV14-04-08-P.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1−5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Суди, належним чином перевіривши докази, правильно встановили характер спірних правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди правильно керувалися тим, що 17 липня 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видано банківську ліцензію та дозвіл на право здійснювати операції з валютними цінностями і банк на момент укладення спірного кредитного договору мав право на видачу споживчого кредиту у валюті.

Матеріали справи містять документи про те, що ОСОБА_6 отримала від банку грошові кошти саме у доларах США, які у подальшому особисто обміняла на гривневий еквівалент для придбання автомобіля. Волевиявлення ОСОБА_6 на укладення кредитного договору було вільним та таким, що відповідало її внутрішній волі; істотні умови договору передбачені кредитним договором та роз'яснені позичальнику перед його укладенням. Крім того, між сторонами 22 березня 2010 року була укладена додаткова угода № 1 про внесенням змін до кредитного договору від 08 квітня 2008 року, п. 6.1 якого був викладений у новій редакції (а. с. 92, т. 1), що свідчить про її згоду з іншими умовами кредитного договору.

За таких обставин суд правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів ОСОБА_6 зобов'язана сплатити банку пеню у розмірі 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Унаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором станом на 25 червня 2015 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 261 040 грн 04 коп., з якої: прострочена заборгованість за кредитом - 5 583,72 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 118 252 грн 13 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 580,22 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 12 287 грн 91 коп., а також пеня, яка зменшена банком до 130 500 грн. Належних доказів щодо спростування розрахунку заборгованості ОСОБА_6 не надано.

За таких обставин суди зробили правильний висновок про задоволення позову ПАТ ««Банк «Фінанси та Кредит».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак