Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/904/17
№ 2-о/733/44/17
Рішення

Іменем України

"26" червня 2017 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітню дитину. В обґрунтування заяви зазначили, що з 24 червня 2000 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя між сторонами не склалось через різні характери й погляди на життя. З вересня місяця 2016 року вони припинили сімейно-шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. Вони досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. Заявниками досягнуто згоди також щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини ОСОБА_1 ОСОБА_4 Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. За таких обставин просили шлюб, укладений між ними, розірвати.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, але надали суду заяви в яких просили справу розглядати без їхньої участі та заяву задоволити.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження.

В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

У відповідності до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Судом встановлено, що 24 червня 2000 року заявники уклали шлюб, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 418 (а.с.20).

Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що заявники проживають окремо, не ведуть спільне господарство, мають роздільний бюджет, на примирення не згодні.

Причинами розпаду сімї стали різні погляди на сімейне життя, втрата почуття любові та взаємоповаги один до одного, що призвело до фактичного відчуження. З вересня місяця 2016 року вони припинили сімейно-шлюбні стосунки. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. Також ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом.

Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку з тим, що при укладені шлюбу сторони прізвища не змінювали, після розірвання шлюбу прізвища залишаються без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Питання про місце проживання дитини вирішується в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 212-215, 223 ЦПК України, ст. 109,112 - 114Сімейного Кодексу України, ч. 3 ст. 234 ЦПК України, п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 червня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 418, розірвати.

Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. В. Карапиш