РІШЕННЯ

іменем України

15 червня 2017 рокуСправа №451/440/17
Провадження № 2/451/287/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Лозової Х.І.

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року до суду звернувся позивач із вимогами, відповідно до яких, просить визнати за ним право власності на самочинно перебудовану нежитлову будівлю площею 565,8м.кв та на самочинно збудовані нежитлові приміщення площами 78,3м.кв і 198,1м.кв, що знаходяться по вулиці Львівській,51 у с.Шайноги Радехівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на обставини, що у відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №626826 від 22.04.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20769261 від 22.04.2014 року йому належить на праві приватної власності нежитлова будівля загальною площею 476,5м.кв, що розташована по вулиці Львівська,51 у с.Шайноги Радехівського району Львівської області.

Окрім цього, відповідно до даних, викладених у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3253206 від 08.05.2013 року, йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,048 га, що міститься по вулиці Львівська,51 у с.Шайноги Радехівського району Львівської області і на якій знаходиться зазначене нежитлове приміщення.

У звязку із необхідністю, він протягом 2014-2015 років власними силами здійснив будівництво прибудови до основної будівлі (позиція 1), позначеної №19 у технічному паспорті, виготовленому КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 23.01.2017 року, зайнявши незначну частину земельної ділянки поза межами власної.

У подальшому, неподалік належної йому будівлі, він звів нежитлову будівлю (позиція 2) площею 78,3 м.кв, характеристики якої визначені у технічному паспорті, виготовленому КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 23.01.2017 року.

Крім цього, він побудував ще одну нежитлову будівлю, яка у відповідності до технічного паспорта, виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» від 23.01.2017 року значиться, як «позиція 3».

Будівництво зазначених нежитлових будівель, іменованих, як «позиція 2» та «позиція 3», а також прибудови до належної йому на праві приватної власності нежитлової будівлі - «позиція 1», відбулося на частині земельної ділянки, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети, а самі обєкти нерухомості збудовано без належного дозволу та належно розробленого проекту.

Маючи на меті оформити правовстановлюючі документи на нерухоме майно, він звернувся до Вузлівської сільської ради Радехівського району із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки для обслуговування такого, при цьому йому було повідомлено, що земельна ділянки для обслуговування приміщень по вулиці Львівська,51 у с.Шайноги буде виділена йому у встановленому законом порядку при виготовленні необхідної документації.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права зазначає, що за захистом своїх невизнаних прав він вимушений звертатися до суду.

Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні зазначеним у позові. Вимоги просить задоволити.

Представник відповідача, надавши суду заяву, просив розгляд справи здійснити без його участі (а.с.96).

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється власником, як земельної ділянки площею 0,048га, що розташована по вулиці Львівска,51 у с.Шайноги Радехівського району (а.с.8), так і нежитлового приміщення загальною площею 476,5м.кв (а.с.9).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Згідно частин 1, 2 статті 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Також, судом констатовано, що самочинно перебудована нежитлова будівля та на самочинно збудовані нежитлові приміщення площами 78,3м.кв і 198,1м.кв, які розташовані по вулиці Львівській,51 у с.Шайноги Радехівського району, хоча і зведені без належних на це дозволів, однак такі можливо надійно і безпечно експлуатувати (а.с.55-60,68-73,76-81), тобто суд вважає, що конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації, відповідно порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено.

Як вбачається із листа Вузлівської сільської ради Радехівського району №108 від 28.03.2017 року, таким запевнено позивача, що земельна ділянка для обслуговування приміщення по вулиці Львівська,51 у с.Шайноги буде йому виділена у встановленому законом порядку при виготовленні необхідної документації (а.с.7).

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року, на підставі аналізу представлених суду доказів щодо розташування будівлі та позиції органу місцевого самоврядування, викладеної у листі за №108, суд приходить до висновку, що самовільно перебудоване і зведені нежитлові будівлі не порушують прав суміжних землекористувачів чи прав інших осіб, в тому числі і сільської ради, а тому суд у відповідності до п.5 ст.376 ЦК України вважає вимогу ОСОБА_2 правомірною, відтак наявні підстави для задоволення обґрунтованого позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне із відповідача стягнути в користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209-212,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- самочинно перебудовану нежитлову будівлю «позиція 1», що розташована по вулиці Львівській,51 у с.Шайноги Радехівського району Львівської області загальною площею 565,8м.кв;

- самочинно збудоване нежитлове приміщення, що розташоване по вулиці Львівській,51 у с.Шайноги Радехівського району Львівської області загальною площею 78,3м.кв (позиція 2);

- самочинно збудоване нежитлове приміщення, що розташоване по вулиці Львівській,51 у с.Шайноги Радехівського району Львівської області загальною площею 198,1м.кв (позиція 3).

Стягнути із Вузлівської сільської ради Радехівського району (Львівська обл., Радехівський район, с.Вузлове) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені ним судові витрати в сумі 4218 гривень 84 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_3