РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1594/17

провадження у справі № 2/0285/1099/17

21 червня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………..ОСОБА_1

за участю секретаря…………...……..ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у травні 2017 року звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення хлопчиком повноліття.

В обґрунтування позову зазначила, що після припинення їх спільного з відповідачем спільного проживання, останній ухиляється від надання матеріальної допомоги на їх спільного неповнолітнього сина, який повністю знаходиться на її утриманні, хоча має таку можливість. Крім того вона має на утриманні ще й доньку від першого шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони в судове засідання не прибули.

В письмових заявах до суду просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив, погодився сплачувати аліменти на їх спільного сина у вказаному розмірі.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.4/, який знаходиться на утриманні позивача./а.с.7/

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У справі відсутні будь-які відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача, проте зі слів позивачки, що не заперечував і сам відповідач, він отримує пенсію по інвалідності.

Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує.

Оскільки відповідач офіційно не працює, отримує пенсію, не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги хлопчику, на момент розгляду справи не існує, позовні вимоги визнав, потребу позивача у матеріальній допомозі, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за їх спільним сином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити достатні життєві потреби дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, статтями 141, 180-184, 191 Сімейного кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 (однієї другої) частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.05.2017 року до повноліття сина 24.03.2034 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуючий суддя Л. Й. Савицька