АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/3510/15-ц Головуючий суддя І інстанції Шевцов О. А.
Провадження № 22-ц/790/3868/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
Р І ШЕ Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.,

за участю секретаря: Радченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров»я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньотранспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 30.10.2014 року, рухаючись по вул. Червоногвардійській в м. Лозова Харківської області, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «УАЗ» виїхав на смугу зустрічного руху, чим змусив ОСОБА_1 змінити напрямок руху, що призвело до наїзду автомобіля КІА RІО, державний номер НОМЕР_1 на металевий відбійник. В наслідок дорожньо транспортної пригоди автомобілю позивача завдано технічних пошкоджень. До теперішнього часу відповідач відмовляється відшкодувати матеріальні збитки за технічне пошкодження та ремонт автомобіля ОСОБА_1

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1, з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на його користь, матеріальну шкоду завдану працівником Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових обовязків, в сумі 97386,80 грн., витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 6000,00 грн., витрати по оплаті судового збору у розмірі 1350 грн., витрати, які були понесені на оплату перебування автомобіля на штраф майданчику Харківської філії ДП МВС України «Інформ-ресурси» у розмірі 1296 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь позивача матеріальну шкоду, завдану працівником Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових обовязків, в сумі 97 386, 80 грн. та моральну шкоду в сумі 30000 грн., витрати по сплаті судового збору 1 273, 87 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що позивачем не було надано жодного доказу, який відповідав би критерію належності та допустимості, та підтверджував обсяг та вартість виконаних ремонтних робіт, спричиненої шкоди.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині відшкодування шкоди суд першої інстанції виходив з того, що її розмір доведено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів з такими висновками в повній мірі погодитися не може.

Судом встановлено, що 30.10.2014 року, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «УАЗ» по вул. Червоногвардійській в м. Лозова Харківської області, виїхав на смугу зустрічного руху, чим змусив ОСОБА_1 змінити напрямок руху, що призвело до наїзду автомобіля КІА RІО, державний номер НОМЕР_1, яким керував останній, на металевий відбійник. В наслідок дорожньо транспортної пригоди автомобілю позивача завдано технічних пошкоджень.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2015 року (т. 1, а.с. 7) провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та вчинення дій в стані крайньої необхідності.

Згідно постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.04.2015 року (т. 1, а.с. 8) провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, судом було встановлено, що 30.10.2014 року ОСОБА_2 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки він допустив порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що підтверджені фактичними даними. Також, судом було встановлено, що дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 14.2 «в» Правил дорожнього руху України і знаходились з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідженням справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2, а також згідно пояснень сторін у справі, ОСОБА_2, 30.10.2014 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, виконуючи трудові обовязки водія швидкої та невідкладної медичної допомоги Лозівського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги Комунального закладу охорони здоровя «Центр медичної допомоги та медицини катастроф», керуючи автомобілем УАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2. Дана обставина визнана учасниками судового розгляду, не оспорювалася сторонами та третьою особою, у звязку із чим суд першої інстанції правильно вважав її доведеною на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 058014 (т. 1 а.с. 131), ОСОБА_1 є власником транспортного засобу KIA RIO, реєстраційний номер АХ 3678ВС.

Відповідно до протоколу № 150 від 30.10.2014 року (т. 1 а.с. 174), слідчим Лозівського МВ Лагутіним Є.В. здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу KIA RIO, державний номер НОМЕР_3. Протокол місить опис пошкоджень транспортного засобу, а також відмітку про отримання транспортного засобу позивачем 01.11.2014 року.

Відповідно до калькуляції на виконані роботи № 1070 від 03.11.2014 року (т. 1, а.с. 16-18) та розрахунку № 142 від 08.12.2014 року (т. 1, а.с. 14-15), виданих ФОП ОСОБА_3, визначено перелік робіт та запасних частин, які необхідні для ремонту пошкодженого транспортного засобу КIA RIO, державний номер НОМЕР_3, вартість яких складає складає 96954,80 грн.

Згідно прибуткових касових ордерів від 06.04.2015 року (т. 1, а.с. 132), виданих ФОП ОСОБА_4, прийнято від ОСОБА_1 оплату за запчастини для ремонту автомобіля КIA RIO, державний номер НОМЕР_3, на загальну суму 96954,80 грн.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок.

Суд першої інстанції обґрунтовано, із наведенням відповідних мотивів, не прийняв до уваги у якості належних та допустимих доказів розміру майнової шкоди договір про надання споживчого кредиту, фотознімки, довідку про надання позики.

Правильну оцінку суд першої інстанції надав також і консультативному звіту дослідження спеціаліста автотоварознавця № 537/2016 від 31.12.2016 року.

Так, встановлено, що дослідження пошкодженого автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер НОМЕР_3, проводилось без огляду, по наданим замовником матеріалам (рахунок СТО та фотознімки). Поряд із цим, дослідницька частина за п.1.1 висновку, містить відомості про те, що: «в результаті проведеного дослідження встановлено, що пошкодження зосереджені на передній його частині (див. фото), а також, що наданий для дослідження автомобіль KIA RIO, реєстраційний номер НОМЕР_3 має пошкодження, для усунення яких потрібний відновлювальний ремонт обсягом, наведеним в калькуляції. Калькуляція на ремонт складається на підставі Акту огляду автомобіля.» Зазначені відомості висновку не відповідають дійсності, оскільки огляд пошкодженого транспортного засобу не проводився, про що свідчить відсутність відповідного Акту огляду у додатках. Фотознімки, які містяться в додатках до висновку не відображають усіх зовнішніх та внутрішніх пошкоджень, їх характер, локалізацію та площу.

Крім того, ринкова вартість автомобіля до ДТП визначена станом на грудень 2016 року, в той час як ДТП сталося у жовтні 2014 року. Із звіту взагалі не вбачається, що ним визначався матеріальний збиток завданий в результаті пошкодження автомобіля від ДТП, що сталося 30.10.2014 року.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав, що висновок спеціаліста автотоварознавця № 537/2016 від 31.12.2016 року був складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092.

Між тим, належними та допустимими доказами розміру спричиненої шкоди суд вважав калькуляцію на виконані роботи № 1070 від 03.11.2014 року (т. 1, а.с. 16-18) та рахунок № 142 від 08.12.2014 року (т. 1, а.с. 14-15), видані ФОП ОСОБА_3

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, вважає, що позивачем не доведено причинний звязок між ДТП, що сталося 30.10.2014 року та шкодою в обсязі, визначеному зазначеними калькуляцією та рахунком.

Так, обсяг відновлювальних робіт та автозапчастин, що містяться в калькуляції та рахунку виданих ФОП ОСОБА_3 не відповідає обсягу та характеру ушкоджень автомобіля позивача, що були відображені в протоколі № 150 від 30.10.2014 року, складеному слідчим Лозівського МВ Лагутнім Є.В. під час огляду пошкодженого 01.11.2014 року транспортного засобу КIA RIO, державний номер НОМЕР_3, свідченням третьої особи ОСОБА_2

Так, згідно протоколу № 150 від 30.10.2014 року автомобіль ОСОБА_1 отримав такі ушкодження: розбитий передній бампер, ліва передня фара, деформовано переднє ліве крило, пошкоджено ліва передня фара правового переднього крила. Між тим, калькуляція та рахунок ФОП ОСОБА_3 стосується ремонтних робіт та визначає обсяг запчастин, що підлягають заміні, в більшому обсязі. При цьому розмір шкоди визначений позивачем без урахування фізичного зносу автомобіля, 2007 року випуску. Калькуляцією визначено обсяг деталей, що підлягають повній заміні, між тим відсутні докази щодо неможливості або недоцільності відновлення вказаних запчастин.

За таких обставин, надані позивачем калькуляція та рахунок ФОП ОСОБА_3 не доводять розміру реальних збитків, завданих позивачу.

Квитанції до прибуткового касового ордеру (а.с. 232 т.1) не містять відомостей про реєстрацію та облік такого доходу у відповідній книзі обліку доходів та витрат у відповідності до вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року.

З метою визначення розміру майнової шкоди судом першої інстанції призначалась судова авто-товарознавча експертиза. Однак така експертиза не була проведена через відмову ОСОБА_1, який вважав термін її виконання значним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів розміру майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля в результаті ДТП, що сталося 30.10.2014 року.

Водночас, судом першої інстанції правильно стягнуто на користь позивача збитки в сумі 432 гривні понесені ним за зберігання пошкодженого авто в результаті затримання його слідчим СВ Лозівського МВ після ДТП (а.с. 173-175 том 1). Такі збитки підтверджуються належними та допустимими доказами, рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам Закону.

Задовольняючи позов в частині стягнення на відшкодування моральної шкоди 30000 гривень, суд першої інстанції вважав встановленим, що моральна шкоди саме в такому розмірі завдана позивачу. Між тим зазначені обставини колегія суддів не вважає доведеними.

Згідно роз*ясень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 р, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що позивач в результаті ДТП зазнав моральної шкоди, однак розмір відшкодування моральної шкоди визначив без врахування обставин справи.

Позивач вказує, що у звязку зі стресом, який стався через ДТП, яке мало місце 30.10.2014 року, він захворів на діабет, став інвалідом ІІ групи. Однак, належних та допустимих доказів причинного звязку між захворюванням, що призвело до інвалідності, та ДТП матеріали справи не містять.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судова колегія бере до уваги що позивач в результаті ДТП тілесних ушкоджень не зазнав, між тим отримав стрес, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати час на ремонт автомобіля та звертатися до суду для відшкодування збитків.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що принципу розумності та справедливості відповідає компенсація моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні із наведених вище підстав.Судові витрати, понесені позивачем підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України пропорційно до тієї частки позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено .

Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні із наведених вище підстав.

Виходячи з наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 313-315, 317, 319 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди змінити в частині сум стягнення.

Стягнути з Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди - 432 грн., на відшкодування моральної шкоди 3000 грн., в решті у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07 квітня 2017 року змінити в частині суми стягнення судового збору.

Стягнути з Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 267 грн. 96 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_5