Справа № 127/1829/17
Провадження № 2/127/2043/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на обовязкову частку у спадщині, суд -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на обовязкову частку у спадщині. Позов мотивовано тим, що 30.10.2012 р. помер чоловік позивачки - ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/2 частку квартири № 13 у будинку 50 (колишній 44) по вул. Замостянська (50 років Перемоги). Все майно померлий заповів дочці ОСОБА_4 Проте, незважаючи на існування заповітуна думку позивачки, вона має право на обов'язкову частку спадщини.У звязку з цим, ОСОБА_1 звернулась до Другої Вінницької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на спадкове майно. Однак, їй було відмолено з підстав відсутності у спадковій справі правовстановлюючих документів. На підставі викладеного, позивачка просить визнати за нею право власності на обовязкову частку у спадщині після померлого 30.10.2012 р. ОСОБА_3, а саме на 1/8 частку житлової квартири АДРЕСА_1 (50 років Перемоги) у місті Вінниці загальною площею 69, 2 кв.м.

12.05.2017 р. представник позивача подала до суду заяву про уточнення позову, згідно якої просить визнати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на обовязкову частку у спадщині після померлого 30.10.2012 р. ОСОБА_3, а саме на 1/8 частку житлової квартири АДРЕСА_2 (50 років Перемоги) у місті Вінниці загальною площею 69, 2 кв.м., житловою 50, 7 кв.м.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили його задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, при винесені рішення покладались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.01.1949 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3А та ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_5) , про що складено відповідний актовий запис №2.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 247068, 30.10.2012 р. помер ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис № 2782.

Вказаній особі, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 р. , зареєстрованому у Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації за реєстр. № 20/10030 та занесеному в реєстрову книгу під № 175 належить 1/2 частки квартири АДРЕСА_3. (теперішня вул. Замостянська).

Після смерті ОСОБА_3А відкрилась спадщина на майно померлого, в тому числі і на частку квартири за вищевказаною адресою.

Як вбачається з заповіту серії ВАМ № 863039 від 20.08.2003 р. все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що належало на день смерті, ОСОБА_3 заповів своїй дочці ОСОБА_4 (а.с. 52).

Разом з тим, ОСОБА_7 на підставі заповіту від 22.05.2009 р. ОСОБА_3 заповів грошовий вклад з нарахованими відсотками і компенсацією, що зберігається в філії № 2996 Бершадського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України»

Відповідно до копії спадкової справи № 60/2013 до майна ОСОБА_3 до Другої Вінницької нотаріальної контори звернулись з заявами про прийняття спадщини ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_1

26.12.2016 державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2/38/02-31 відносно гр. ОСОБА_5 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири № 13, що знаходиться в житловому будинку номер 50 (44) по вул. Замостянській (кол.-50-річчя Перемови, Червоного Козацтва) в м. Вінниці, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ на спадкову квартиру (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

З наведеного вбачається та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачка на день смерті ОСОБА_3 набула пенсійного віку, є інвалідом 1-ї групи, а тому в розумінні положень ст. 1241 ЦК України є особою, яка має право на обов'язкову частку у спадковому майні померлого ОСОБА_3

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкуваннях» зазначено, що перелік осіб, як імають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартістьзаповідальноговідказу.

Відповідно до ч. 1 ст.1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивач має право на обов'язкову частку в спадщині після відкриття спадщини, вчасно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права на обов'язкову частку в спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_3А, підлягає задоволенню.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що спадкове майно, яке ОСОБА_3 заповів ОСОБА_4 у вигляді спірної квартири повинні успадковуватись двома спадкоємцями: позивачем та відповідачем, оскільки позивач згідно закону має право успадкувати обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, тобто 1/8 (всю спадкову масу - (1/2 спірної квартири) : на 2 спадкоємці = по 1/4 частки кожному; 1/4 частку : 2 = 1/8 обовязкова частка).

При вирішенні справи, суд приймає до уваги також позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі «Про судову практику розглядуцивільних справ про спадкування» N 24-753/0/4-13, 16.05.2013, згідно якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Окрім цього, захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред'явлення вимог про визнання права на обов'язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК). Спадкування обов'язкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1269 ЦК. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від змісту заповіту . У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на обов'язкову частку в спадщині зазначена відмова може бути оскаржена до суду в порядку позовного провадження.

Враховуючи ті обставини, що позивач надала належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 правомірно просить захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на частку квартири, що належала померлому ОСОБА_3, у звязку з чим позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, дані витрати, згідно ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 1217, 1241, 1261, 1268, 1269ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11,60, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 10.02.1928року народження право власності на обовязкову частку у спадщині після померлого 30.10.2012року ОСОБА_3, а саме на 1/8 частину житлової квартири АДРЕСА_4 (50 років Перемоги) в місті Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1391,33гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: