Справа № 635/7659/16-ц
Провадження по справі 2/635/32/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 червня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючий суддя Бобко Т.В.,
секретар судових засідань ОСОБА_1,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та витребування майна,-
Позивач, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Свердлова та вул. Шевченка №43/43, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 15 липня 2005 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №1861. Витребувати у ОСОБА_4 та повернути їй у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Свердлова та вул. Шевченка №43/43.
Позивач зазначає, що при укладенні спірного договору вона припустилася помилки, що має істотне значення, а саме помилки щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважала, що було укладено договір довічного утримання, а не договір дарування. Після укладення договору позивач проживає в спірному будинку, іншого житла не має, самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги, відповідачі в спірному будинку ніколи не проживали. Крім того, зазначає, що згідно змісту спірного договору, предметом відчуження є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, до складу якого входить незакінчена будівництвом прибудова літ. «А1-1», готовністю 79%, однак зміст спірного договору не містить даних про наявність рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл на зідйснення прибудови та наявність належним чином затвердженого проекту. Оскільки будівництво прибудови «А1-1» на час вчинення правочину не було завершено, вона будувалася без проекту, тобто є самовільним будівництвом і рішення про визнання позивача власником не було, право власності на вказну прибудову в неї не виникло і відповідно, прибудова не могла бути предметом спірного договору. Також позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 придбав у власність вищевказаний житловий будинок, тому вважає за необхідне витребувати з незаконного володіння останнього цей будинок.
У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, та пояснили про обставини викладені вище. Крім того, представник позивача ОСОБА_8 пояснила, що згідно домовленості між нею та відповідачем ОСОБА_4 вона передала останньому грошові кошти в розмірі 4000 доларів США в рахунок повернення суми, яка була витрачена відповідачами на надання допомоги ОСОБА_2, а ОСОБА_4 відмовився від спірного будинку.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з? явилися, причини неявки суду не повідомили, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Третя особа приватний нотаріус Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_9 в судове засідання не з? явилася, надала письмові заперечення проти позовних вимог ОСОБА_10 в яких зазначила наступне. На момент укладення договору дарування спірного житлового будинку, сторони домовилися про час та місце прийому у нотаріуса, ОСОБА_2 замовила, одержала та надала нотаріусу необхідні документи. Перед посвідченням правочину нотаріусом була проведена бесіда щодо правочину, його змісту, розуміння значення дій та їх правових наслідків, зокрема про відмінність від інших правочинів ( договір купівлі-продажу, довічного утримання (догляду), спадкового договору). З цього випливає, що дарувальник ОСОБА_2 знала відмінність договору дарування від інших договорів, в тому числі договору довічного утримання (догляду), спадкового договору, зокрема про безоплатніть договору дарування. Пенсійний вік, інвалідність ІІ групи та інші захворювання, на які посилається ОСОБА_2 в позовній заяві, не обмежували цивільну дієздатність ОСОБА_2 Волевиявлення ОСОБА_2 було усвідомленим, відповідало її намірам, що дало підстави нотаріусу виготовити проект договору, який було прочитано сторонами, заперечення у сторін щодо договору були відсутні. Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 також зазначила, що предметом договору дарування був житловий будинок з надвірними будівлями. До характеристики житлового будинку та надвірних будівель відноситься опис майна в тому числі незакінчена будівництвом прибудова готовністю 79%, яка була дозволена Рішенням виконкому Мереф? янської міської ради від 09 грудня 1980 року №22, який зазначений у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 15 червня 2005 року за заявою ОСОБА_2 Щодо примірнику договору нотаріус зазначила, що при посвідченні договору дарування житлового будинку вона керувалася п.37 Інструкції, в якому зазначається, що документи, в яких викладено зміст правочинів, що посвідчуються в нотаріальному порядку, виготовляються нотаріусом не менш, ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса, а інші, що мають силу оригіналу, видаються сторонам за Договором. На бажання учасників правочину, кожному з них видається по одному примірнику, про що зазначається у тексті договору. ОСОБА_2, не виявила бажання отримати примірник договору дарування житлового будинку. В цілому, нотаріус діяла відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року №20/5, зареєстрованого в Міністрестві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882 зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із законом і не було підстав відмовити сторонам у вчиненні нотаріальної дії та винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Суд, вислухавши пояснення представників позивача, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, 15 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір дарування житлового будинку, за яким, ОСОБА_2, якій належав зазначений будинок на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 26 квітня 1977 року за реєстровим №1517, зареєстрованого у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 25 травня 1977 року за реєстровим №839, в книзі №4, подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у власність як дарунок житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Свердлова/ вул. Шевченка, 43/43. На земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1», дерево, обкладене цеглою, житловою площею 25,20 кв.м., загальною площею 32,40 кв.м., незакінчена будівництвом прибудова готовністю 79% літ. «А1-1» та надвірні будівлі : два сараї літ. «Б,В», погріб літ. «Г», душ літ. «Д», вбиральня літ. «У», огорожа №1-3, колонка літ. «К». Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1861. Договір підписаний сторонами.
У подальшому, на підставі договору дарування житлового будинку від 17 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, зареєстрованого за реєстровим №2814, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв у власність як дарунок вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Право власності ОСОБА_4 на зазначений житловий будинок зареєстровано, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 15 червня 2017 року №89669441.
За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов? язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).
Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України).
Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст.722 ЦК України).
У ст.203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьою, п? ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов? язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом (ч.1ст.229 ЦК України).
З роз? яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, ай досягли згоди про всі його істотні умови.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-202цс15 при вирішенні справ щодо визнання договору дарування недійсним, суд повинен врахувати наступні обставини у їх сукупності: вік позивача, його стан здоров? я та потреба в зв? язку із цим у догляді і сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірному приміщенні після укладення договору дарування.
Як вбачається з пояснень в ході судового засідання представників позивача, укладаючи договір дарування, ОСОБА_2 розраховувала, що внаслідок передачі житлового будинку відповідачу ОСОБА_3, остання буде доглядати її аж до смерті, що належить до умов договору довічного утримання, на укладання якого фактично і було направлено волевиявлення позивача. Внаслідок похилого віку та стану здоров?я на момент укладенна договору, через інвалідність, поганий зір, глухоту та інші хронічні хвороби, не мала по суті можливості належним чином ознайомитися з текстом договору, який вона підписувала, до кінця не розуміла умов і наслідків його укладання. Стан здоров? я ОСОБА_10 на момент укладання договору підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого.
Доводи нотаріуса ОСОБА_5, викладені в письмових запереченнях, про те, що ОСОБА_2 перед укладенням спірного договору дарування були роз? яснені значення дій, зміст та правові наслідки правочину, нотаріусом було перевірено дієздатність позивача, жодним чином не спростовують доводів позивача про те, що на момент укладення правочину вона помилялася щодо його правової природи, що нею укладався, оскільки сприйняття суті і змісту правочину є суто суб? єктивним явищем на яке можуть впливати різні чинники, у тому числі вік та стан здоров? я, наявність освіти та інші, які зовні не обмежують цивільну дієздатність особи, але беззаперечно можуть впливати на сприйняття нею інформації.
Доводи позивача про наявність в неї помилки щодо правової природи правочину повністю підтверджується також поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 які пояснили, що ОСОБА_2 розповідала їм про укладення нею саме договору довічного утримання. Свідки також пояснили, що деякий час після укладення договору відповідач ОСОБА_3 систематично відвідувала ОСОБА_2, привозила їй продукти харчування, надавала іншу допомогу, ОСОБА_2 була самотньою людиною, через стан здоров? я потербувала сторонньої допомоги, інших осіб, які б надавали їй допомогу не було.
Як вбачається зі змісту характеристики на ОСОБА_2 наданої Мереф? янським міським головою 16 лютого 2017 року, акту обстеження житлово-побутових умов, складеному депутатом Мереф? янської міської ради ОСОБА_15 09 березня 2016 року, ОСОБА_2 постійно на протязі всього свого життя, у тому числі на теперішній час, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/ вул. Шевченка, 43/43, є самотньою людиною, з 2014 року отримує допомогу від працівника територіального центру соціального обслуговування та сусідів.
Після підписання договору дарування, ОСОБА_2 продовжувала жити в спірному будинку, який на протязі всього її життя є її єдиним місцем проживання, що також підтверджується будинковою книгою на спірне домоволодіння. У суду відсутні дані, щодо наявності у позивача будь-якого іншого житла, яке б належало їй на праві власності чи на праві користування.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_2 сприймала укладений нею договір дарування саме як договір довічного утримання, про формування у позивача враження про укладення нею саме договору довічного утримання також свідчить поведінка відповідача ОСОБА_3 після укладення договору дарування, яка систематично надавала допомогу позивачу.
Надану позивачем медичну документацію датовану після 2010 року суд визнає неналежними доказами, оскільки встановлення стану здоров? я позивача після зазначеного періоду знаходиться за межами позовних вимог та не мають значення для встновлення обставин на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог.
В зв? язку з висновком суду про наявність підстав визнання недійсності договору дарування з підстав наявності дефекту волевиявлення учасника правочину, суд не приймає до уваги та не надає оцінку доводам позивача про наявність у складі спірного домоволодіння незакінчених будівництвом об? єктів.
Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Добросовісне придбання, згідно зі ст.388 ЦК України, можливо тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).
Таким чином, в зв? язку з задоволенням позовних вимог про визнання договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним, позовні вимоги про витребування спірного будинку від ОСОБА_4 також підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Оскільки позивач ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 1280 гривень, виходячи із задоволення двох вимог немайнового характеру, суд стягує з відповідачів на користь держави.
Керуючись ст.ст. 11, 79, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 про визнання договору недійсним та витребування майна задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір дарування від 15 липня 2005 року житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Свердлова/ вул. Шевченка, №43/43, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №1861.
Витребувати у ОСОБА_4 житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Свердлова/ вул. Шевченка, №43/43.
Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в дохід держави судовий збір у розмірі по 640 (шістсот сорок) гривень з кожного.
Відповідачами, які не приймали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: