Справа № 415/274/14-ц
Провадження № 2/415/61/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретарів Нескородової Г.А., Бадаєвої А.Р. Нестеренка С.М., Гуртової К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

за участю представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.09.2009 року ОСОБА_3 позичила у нього гроші в сумі 700 доларів США та зобовязалася повернути йому вказану суму грошей з продажу будинку № 16 по вул. Свободи м. Лисичанська.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальник власноручно написала відповідну розписку, яка посвідчує передання нею, як позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

Свої зобовязання ОСОБА_3 не виконала, гроші взяті у нього в борг не повернула. На його неодноразові письмові звернення, з пропозицією добровільно повернути йому гроші, які вона у нього отримала у борг 06.09.2009 p., відповідач до теперішнього часу відповідає відмовою. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України він має право на 3 % річних від простроченої суми.

Просив стягнути з відповідача суму боргу 700 доларів США, що еквівалентно 5810 грн., 3 % річних в розмірі 762,62 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Позивач скористався своїм правом та надав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики у сумі 17363 гривні 95 копійок та 3 % річних за час прострочення в розмірі 2771 гривень 57 копійок та судовий збір в розмірі 1102 гривні 40 копійок, а також правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_5 звернулася до нього для отримання грошей для оформлення спадщини ОСОБА_6 ОСОБА_3 взяла у нього 700 доларів США. Факт передачі ним грошей ОСОБА_3 у розмірі 700 доларів США підтверджується розпискою від 06.09.2009 року. Договору позики між ним та ОСОБА_3 укладено не було. 06.09.2009 року ОСОБА_3 була складена розписка-опис, за якою вона взяла документи на домоволодіння ОСОБА_6 ОСОБА_3 в даній розписці зазначила, що отримала від нього 700 доларів США борг. Дану розписку писали у нього дома. Під час складання даної розписки окрім нього та ОСОБА_3 нікого не було. За цією розпискою він, окрім документів на домоволодіння ОСОБА_6, передав ОСОБА_3 і гроші в розмірі 700 доларів США для того, щоб вона оформила спадщину, щоб у неї були гроші для оформлення спадщини ОСОБА_6 Зазначив, що він не складав розписок 10 вересня 2009 року на імя ОСОБА_3 та документів їй не передавав, можливо склав на імя ОСОБА_6 Документи на домоволодіння ОСОБА_6 йому передав особисто ОСОБА_6 Також зазначив, що довіреностей на вчинення дій від імені ОСОБА_6 нотаріально посвідчених ОСОБА_6 на його імя не складав, він не може сказати що це за довіреність, можливо була складена довіреність написана власноруч ОСОБА_6 без нотаріального посвідчення. Він не займався продажем будівлі ОСОБА_6 Просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала частково, зазначила, що визнає факт складання розписки-опису від 06.09.2009 року, за якою отримала документи на домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, однак не визнає факт отримання від позивача грошей в розмірі 700 доларів США, адже гроші в розмірі 700 доларів США вона від ОСОБА_1 ніколи не отримувала та не зверталась до ОСОБА_1 з проханням отримати гроші. Під час складання розписки 06.09.2009 року були присутні ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які можуть підтвердити факт того, що ОСОБА_1 не передавав їй грошей. Будинок ОСОБА_6 вона не продавала, так як всі документи були передані ОСОБА_1 за розпискою від 10.09.2009 року. Договору позики між нею та ОСОБА_1 ніколи укладено не було. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в задоволенні повністю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що позивача знає, вони знайомі, неприязних стосунків не має. Відповідачку також знає, він товаришує з її сином. Зазначив, що він перебував в місцях позбавлення волі. Після звільнився і йому були потрібні гроші. Його привели до ОСОБА_1, який дав йому гроші в борг. Після цього він ще декілька разів брав гроші у ОСОБА_1 Його дідусю ОСОБА_9, який помер в 1995 чи 1996 році, належав на праві власності будинок за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16. В домовій книзі на зазначений будинок був записаний його померлий дідусь. Після смерті його дідуся спадщину ніхто не прийняв, тому що всі померли (дід, після нього бабуся, мати та батько) і єдиним спадкоємцем був він. Продажем цього будинку займався ОСОБА_1, а після продажу цього будинку повинен був забрати собі його суму боргу, а решту віддати йому - ОСОБА_6 Для цього він передав ОСОБА_1 оригінал домової книги, оригінали свідоцтва про смерть всіх, а саме: дідуся, бабусі, матері та батька. Дані документи він передав особисто ОСОБА_1 про що склав розписку, яку віддав також ОСОБА_1, так як ОСОБА_1 сказав йому писати дану розписку про те, що він ОСОБА_6 передає документи та віддати її йому. Він юридично не обізнаний, не знав, що ОСОБА_1 повинен був писати таку розписку. Таким чином він передав документи на своє домоволодіння ОСОБА_1. Вони домовились, що коли будинок продадуть, то він йому поверне борг, у звязку з чим і була складено розписка, а залишок з продажу будинку ОСОБА_1 повинен був віддати йому. ОСОБА_1 він також надавав довіреність щодо здійснення будь-яких дій стосовно цього будинку, оформлення, переоформлення з правом підпису та правом продажу будинку строком на три роки, з метою, щоб він міг прийняти спадщину. Довіреність він видав, у звязку з тим, що для оформлення спадщини та продажу будинку потрібно було їхати до Луганська, щоб оформити документи з дідуся на бабусю, з бабусі на матір, потім на батька і після на нього. Для цього він склав довіреність, а після цього його осудили. Довіреність оформляли у період з 1 по 4 вересня 2009 року, тому що 1 вересня 2009 року він отримав паспорт, а без паспорта оформляти довіреність неможна. Одразу після оформлення довіреності ОСОБА_1 забрав у нього його паспорт. Довіреність залишилася у ОСОБА_1 На імя інших осіб він довіреність не оформлював. Довіреність оформляли у нотаріуса, що знаходиться біля магазину «Дитячій світ» у місті Лисичанську. Він точно не памятає на кого оформлювалася довіреність чи на ОСОБА_1 чи на ОСОБА_10 на інших осіб таку довіреність він не оформлював. Саме у цей час ОСОБА_1 і забрав у нього паспорт, у звязку з чим він і звернувся до міліції, внаслідок чого ОСОБА_1 відмовився займатися оформленням спадщини та продажем будинку, а документи віддав ОСОБА_3 і сказав їй, щоб вона займалась оформленням спадщини. Вони зустрілися втрьох він, ОСОБА_1 та ОСОБА_3. ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3 написати розписку про те, що вона приймає від ОСОБА_1 документи на домоволодіння ОСОБА_6, тому що ОСОБА_1 сказав, що не хоче займатися оформленням спадщини, так як ОСОБА_6 звертався до міліції з скаргами на ОСОБА_1 Розписки писали два рази, один раз на капоті машини і один раз у ОСОБА_1 дома. Розписки він не читав, але чув як диктувався текст, а саме, що ОСОБА_3 приймала від ОСОБА_1 документи для зайняття продажем будинку ОСОБА_11 тощо і перелік документів, які вона прийняла. Дані документи ОСОБА_3 йому не повертала, адже вона їх після складання даної рас писки повернула ОСОБА_1 через чотири дні, у звязку з тим, що вона працювала і не мала часу займатися цими питаннями. Він був присутній під час повернення ОСОБА_3 документів ОСОБА_1 на його домоволодіння та складання розписки ОСОБА_1 щодо отримання від ОСОБА_3 документів на його домоволодіння. ОСОБА_1 протягом березня-червня 2011 року продав будинок. Спадщиною він не займався, адже його осудили. Документів, що оформлював ОСОБА_1 він не бачив. Він безпосередньо не був при оформленні договору купівлі-продажу зазначеного будинку, адже, як зазначив, перебував 14 квітня 2011 року в місцях позбавлення волі з березня по червень 2011 року. Ніяких грошей з продажу його будинку ОСОБА_1 йому не віддав. Щодо складання розписки-опису 06.09.2009 року ОСОБА_3, то він був присутній, був також присутній чоловік ОСОБА_3 її син та ОСОБА_1 Він не бачив, щоб ОСОБА_1 передавав ОСОБА_3 гроші під час складання розписки-опису 06.09.2009 року. Він взагалі не бачив, щоб ОСОБА_1 коли-небудь передавав гроші ОСОБА_3 Про борг, який йде мова в даній розписці, це його особистий борг перед ОСОБА_1, який повинна була повернути ОСОБА_3 у разі продажу його будинку.

Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду посилаючись на те, що 6 вересня 2009 року ОСОБА_3 позичила у нього гроші в сумі 700 доларів США та зобовязалася повернути йому вказану суму грошей з продажу будинку № 16 по вул. Свободи м. Лисичанська. Також, позивач зазначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальник власноручно написала відповідну розписку за відсутністю свідків за місцем його мешкання, яка посвідчує передання ним, як позикодавцем визначеної грошової суми, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

Оскільки ОСОБА_3 борг не повернула, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики у сумі 17363 гривні 95 копійок та 3 % річних за час прострочення в розмірі 2771 гривень 57 копійок та судовий збір в розмірі 1102 гривні 40 копійок, а також правову допомогу у розмірі 5000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що договір позики між нею та ОСОБА_1 не укладався, зазначила, що була складена лише розписка-опис про отримання нею документів на будинок № 16 по вул. Свободи м. Лисичанська для оформлення спадщини в присутності двох свідків, заперечувала отримання від ОСОБА_1 яких-небудь грошей в розмірі 700 доларів США.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач ОСОБА_3 своє зобовязання щодо повернення суми боргу після укладення розписки не виконала, гроші взяті у нього в борг не повернула.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом встановлено, що безпосередньо договору позики в письмовому виді між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено не було, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, втім була складено розписка-опис від 6 вересня 2009 року.

Так, згідно з розпискою-описом від 06.09.2009 року, ОСОБА_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла документи (паспорт, воєнний квиток, фотокартки 2 штуки, довідка про звільнення, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, домова книга, довіреність, довідки 9 штук, ксерокопії про смерті 4 штуки) у ОСОБА_1 на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. З продажу цього будинку зобовязалась повернути ОСОБА_1 700 доларів США з відсотками (а.с.8, 120).

Суд зауважує, що дана розписка містить підпис лише ОСОБА_3, не містить підпису ОСОБА_1.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів (правова позиція Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі 6-1967цс15).

З дослідженої в судовому засіданні розписки-опису від 06.09.2009 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 взяла документи (паспорт, воєнний квиток, фотокартки 2 штуки, довідка про звільнення, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, домова книга, довіреність, довідки 9 штук, ксерокопії про смерті 4 штуки) у ОСОБА_1 на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. З продажу цього будинку зобовязалась повернути ОСОБА_1 700 доларів США з відсотками.

Таким чином, розписка-опис від 06.09.2009 року не засвідчує отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 певної суми грошей в борг, а саме: 700 доларів США, не містить дати та умов отримання в борг грошей із зобовязанням їх повернення. Розписка-опис від 06.09.2009 року лише засвідчує факт отримання ОСОБА_3 документів на домоволодіння.

Окрім того, відповідач ОСОБА_3 пояснила суду, що ніколи не отримувала від ОСОБА_1 грошей в розмірі 700 доларів США та не зверталась до нього з таким проханням. Дане твердження відповідача узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_6, наданими у судовому засіданні, в правдивості яких у суду не має підстав сумніватися, оскільки свідок ОСОБА_6 був допитаний під присягою, і суду пояснив, що продажем його будинку займався ОСОБА_1 Для цього він передав ОСОБА_1 оригінал домової книги, оригінали свідоцтва про смерть всіх, а саме: дідуся, бабусі, матері та батька. Дані документи він передав особисто ОСОБА_1 про що склав розписку, яку віддав також ОСОБА_1 Таким чином він передав документи на своє домоволодіння ОСОБА_1. Вони домовились, що коли будинок продадуть, то він йому поверне борг, у звязку з чим і була складено розписка, а залишок з продажу будинку ОСОБА_1 повинен був віддати йому. ОСОБА_1 він також надавав довіреність щодо здійснення будь-яких дій стосовно цього будинку, оформлення, переоформлення з правом підпису та правом продажу будинку строком на три роки, з метою, щоб він міг прийняти спадщину. Для цього він склав довіреність, а після цього його осудили. Довіреність оформляли у період з 1 по 4 вересня 2009 року, тому що 1 вересня 2009 року він отримав паспорт, а без паспорта оформляти довіреність неможна. Одразу після оформлення довіреності ОСОБА_1 забрав у нього його паспорт. Саме у цей час ОСОБА_1 і забрав у нього паспорт, у звязку з чим він і звернувся до міліції, внаслідок чого ОСОБА_1 відмовився займатися оформленням спадщини та продажем будинку, а документи віддав ОСОБА_3 і сказав їй, щоб вона займалась оформленням спадщини. ОСОБА_1 сказав ОСОБА_3 написати розписку про те, що вона приймає від ОСОБА_1 документи на домоволодіння ОСОБА_6, тому що ОСОБА_1 сказав, що не хоче займатися оформленням спадщини, так як ОСОБА_6 звертався до міліції з скаргами на ОСОБА_1 Дані документи ОСОБА_3 йому не повертала, адже вона їх після складання даної розписки повернула ОСОБА_1 через чотири дні, у звязку з тим, що вона працювала і не мала часу займатися цими питаннями. Що в свою чергу спростовує твердження позивача стосовно того, що ОСОБА_3 звернулась до нього з проханням отримати гроші для оформлення спадщини та спростовує намір ОСОБА_3 на отримання зазначеної суми грошей.

Також, допитаний в залі судового засідання свідок ОСОБА_6 пояснив, що він був присутній при складанні розписки-опису 6 вересня 2009 року, під час якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 лише документи на його домоволодіння. Він не бачив, щоб ОСОБА_1 передавав ОСОБА_3 гроші під час складання розписки-опису 06.09.2009 року. Він взагалі не бачив, щоб ОСОБА_1 коли-небудь передавав гроші ОСОБА_3 Про борг, який йде мова в даній розписці, це його особистий борг перед ОСОБА_1, який повинна була повернути ОСОБА_3 у разі продажу його будинку.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 належних та допустимих доказів передачі ОСОБА_3 грошей у розмірі 700 доларів США суду не надав, а лише зазначив в своїх поясненнях, що факт передачі ним грошей у розмірі 700 доларів США підтверджується розпискою від 06.09.2009 року, адже ОСОБА_3 в даній розписці зазначила, що отримала від нього 700 доларів США борг, що в свою чергу протирічить змісту розписки-опису від 06.09.2009 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3, взяла документи у ОСОБА_1 на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. З продажу цього будинку зобовязалась повернути ОСОБА_1 700 доларів США з відсотками. В даній розписці не зазначено про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 в борг 700 доларів США, про що зазначає позивач. У звязку з чим, суд критично ставиться до пояснень позивача ОСОБА_1 та не приймає їх до уваги.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 певної суми грошей в борг, а саме: 700 доларів США, а отже розписка-опис від 06.09.2009 року не засвідчує отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 певної суми грошей в борг 700 доларів США, що є обовязковим для даних правовідносин внаслідок реального характеру договору позики, який вважається укладеним з моменту передачі грошової суми позичальнику; не містить дати та умов отримання в борг грошей із зобовязанням їх повернення, а лише засвідчує факт отримання ОСОБА_3 документів на домоволодіння за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (така правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13, Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі 6-1967цс15).

Судом також встановлено, що напередодні складання розписки-опису від 06.09.2009 року, 18 серпня 2009 року ОСОБА_6 було складено розписку, згідно з якою, він, ОСОБА_6, 26.03.1978р.н., взяв в борг у ОСОБА_3 800 (вісімсот) доларів США. З продажу свого будинку зобовязався повернути борг. Ані ОСОБА_3, ані ОСОБА_6 не заперечували факту отримання ОСОБА_6 800 (вісімсот) доларів США від ОСОБА_3 (а.с.121).

Після складання розписки 18.08.009 року, 06.09.2009 року була складено розписка-опис згідно з якою, ОСОБА_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, взяла документи (паспорт, воєнний квиток, фотокартки 2 штуки, довідка про звільнення, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, домова книга, довіреність, довідки 9 штук, ксерокопії про смерті 4 штуки) у ОСОБА_1 на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. З продажу цього будинку зобовязалась повернути ОСОБА_1 700 доларів США з відсотками (а.с.8, 120).

Після складання розписки-опису 06 вересня 2009 року ОСОБА_3 на імя ОСОБА_1, 10 вересня 2009 року ОСОБА_1 склав розписку, згідно з якою, він, ОСОБА_1 взяв документи (свідоцтво про смерть 4 штуки, свідоцтво про народження ОСОБА_6, ідентифікаційний код, довіреність, домова книга) ОСОБА_6 на домоволодіння за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. Зобовязався з продажу будинку повернути борг в розмірі 800 (вісімсот) доларів США з відсотками. Будинок є власністю ОСОБА_6 (а.с.122).

Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів, 14.04.2011 року відбулося відчуження будинку № 16 по вул. Свободи м. Лисичанська Луганської області, що належав ОСОБА_6, набувачем якого став ОСОБА_12 (а.с.35).

Згідно з витягом про Державну реєстрацію прав та технічним паспортом на домоволодіння № 16 по вул. Свободи міста Лисичанська, власником будинку № 16 по вул. Свободи м. Лисичанська Луганської області є ОСОБА_12 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2011 року, реєстр № 833, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_13М.(а.с.36).

Згідно з довідкою про звільнення серії ЛУГ № 010769 на імя ОСОБА_6, 26.03.1978р.н., ОСОБА_6 був засуджений 18 березня 2011 року Лисичанським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. Він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 18.03.2011 року до 17.06.2011 року, звідки звільнений із Брянківської ВК-11 Луганської області за відбуттям покарання (а.с.213).

З досліджених документів судом встановлено, що 18 серпня 2009 року ОСОБА_6, 26.03.1978р.н., взяв в борг у ОСОБА_3 800 (вісімсот) доларів США, які зобовязався повернути з продажу свого будинку. 06 вересня 2009 року ОСОБА_3, взяла документи у ОСОБА_1 на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. З продажу цього будинку зобовязалась повернути ОСОБА_1 700 доларів США з відсоткам. 10 вересня 2009 року ОСОБА_1 взяв документи на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, для оформлення спадщини. Зобовязався з продажу будинку повернути борг в розмірі 800 (вісімсот) доларів США з відсотками. Отже, позивач ОСОБА_1 забрав у ОСОБА_3 документи на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, і ОСОБА_3 їх не повертав.

Після цього 14 квітня 2011 року відбулось відчуження за договором купівлі-продажу від 14.04.2011 року, реєстр № 833, домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, що не заперечувалось сторонами по справі та підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6 Відчужувачем за договором купівлі-продажу від 14.04.2011 року, реєстр № 833 згідно з витягом з Державного реєстру правочинів є ОСОБА_6, однак безпосередньо ОСОБА_6 даний будинок не продавав, про що під час допиту зазначив свідок ОСОБА_6, адже у цей період (з 18.03.2011 року до 17.06.2011 року) він перебував в місцях позбавлення волі, що також підтверджується довідкою про звільнення серії ЛУГ № 010769 на імя ОСОБА_6, а зазначив, що даний будинок продав ОСОБА_1. Окрім того, свідком ОСОБА_6 під час допиту було зазначено, що він надавав довіреність щодо здійснення будь-яких дій стосовно цього будинку, оформлення, переоформлення з правом підпису та правом продажу будинку строком на три роки, але точно не памятає на кого чи на ОСОБА_1 чи на ОСОБА_10. На імя інших осіб він довіреність не оформлював. Довіреність залишилася у ОСОБА_1 ОСОБА_3 відчуження даного будинку також не здійснювала, адже документи на домоволодіння ОСОБА_6, що було продано за договором купівлі-продажу від 14.04.2011 року, реєстр № 833, за розпискою від 10 вересня 2009 року вона передала ОСОБА_1, після цього ОСОБА_1 зазначені документи їй не повертав. Даний факт також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6, який пояснив, що дані документи ОСОБА_3 йому не повертала, адже вона їх повернула ОСОБА_1 через чотири дні, у звязку з тим, що вона працювала і не мала часу займатися цими питаннями, що підтверджується датами складання розписок та розписками від 06.09.2009 року та 10.09.2009 року. Він був присутній під час повернення ОСОБА_3 документів ОСОБА_1 на його домоволодіння та складання розписки ОСОБА_1 щодо отримання від ОСОБА_3 документів на його домоволодіння.

Суд, не приймає до уваги пояснення позивача ОСОБА_1 стосовно того, що довіреностей на вчинення дій від імені ОСОБА_6 нотаріально посвідчених ОСОБА_6 на його імя не складав, він не може сказати що це за довіреність, можливо була складена довіреність написана власноруч ОСОБА_6 без нотаріального посвідчення, адже його пояснення ґрунтуються на припущеннях та спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_6, наданими під присягою. Суд також не приймає до уваги доводи позивача, що він не займався продажем будівлі ОСОБА_6, адже позивачем належних та допустимих доказів, що спростовують дане твердження позивача, суду надано не було.

Підсумовуючи, розписка-опис від 06.09.2009 року не засвідчує отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 певної суми грошей, а саме: 700 доларів США, не містить дати та умов отримання в борг грошей із зобовязанням їх повернення. Розписка-опис від 06.09.2009 року лише засвідчувала факт отримання ОСОБА_3 документів на домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свободи, 16, з продажу якого вона повинна була повернути ОСОБА_1 700 доларів США. Втім, судом встановлено, що ОСОБА_3 не здійснювала продажу зазначеного домоволодіння, адже за розпискою від 10 вересня 2009 року вона передала документи на домоволодіння ОСОБА_6 ОСОБА_1, після цього ОСОБА_1 зазначені документи їй не повертав, а будинок був проданий 14 квітня 2011 року. Позивач ОСОБА_1 не надав суду належних до допустимих доказів щодо продажу домоволодіння ОСОБА_6 за адресою: місто Лисичанськ, вулиця Свободи, 16, безпосередньо ОСОБА_3, як то було передбачено розпискою-описом від 06.09.2009 року і було умовою повернення нею грошей ОСОБА_1.

На підставі викладеного, суд вважає не доведеним факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 згідно з розпискою від 06.09.2009 року, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно п. 2) ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У звязку з тим, що судом відмовлено позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, то суд доходить висновку, що у нього не виникло права, на відшкодування витрат на правову допомогу, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення правової допомоги в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА