Справа № 465/3976/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/2731/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003921 від 25.03.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Стягнуто з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в користь ОСОБА_2 сплачені ним кошти в сумі 66 800 грн. та 668 грн. судового збору, а всього 67 468 грн.

Заочне рішення суду оскаржило ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з»ясуванням усіх обставин справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що укладений договір фінансового лізингу № 003921 від 25.03.2016 року та додатки до договору відповідають вимогам цивільного законодавства та законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу, оскільки містять усі істотні умови, а саме: найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки договору та додатків до нього, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано позицію Верховного Суду України у справі № 6-2606ц15, згідно якої нотаріальне посвідчення договору лізингу є необов»язковим. Підписавши примірник договору позивач погодився з усіма визначеними умовами та змістом угоди й додатків до неї. Звертає увагу суду на те, що на час укладення спірного договору фінансового лізингу був відсутній правовий механізм для отримання відповідачем ліцензії (ліцензійні умови для надання послуги з фінансового лізингу не було затверджені), а тому діяльність лізингової компанії на час укладення спірного договору була легітимною на підставі розпорядження № 21 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів»).

Згідно ч. 2 ст. 18 ЗаконуУкраїни «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що 25 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 003921, відповідно до умов якого відповідач зобов»язувався придбати у свою власність предмет лізингу автомобіль Kia Sportage та передати його у користування позивачу ОСОБА_2 на термін і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1 договору фінансового лізингу № 003921 від 25.03.2016 року договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє протягом 78 календарних місяців, але до повного виконання зобов"язань сторонами. Строк лізингу відповідно до п. 2.2 починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 4 договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на його поточний рахунок адміністративного платежу, авансового платежу, комісії, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу.

Згідно Додатку №1 до договору визначено вартість предмета лізингу - 24812,05 доларів США, авансові платежі - 50%, сума виплат авансового платежу - 12406,02 долари США, щомісячний авансовий платіж - 1033,83 долари США, адміністративний платіж 10%-2481,20 долар США, комісія за передачу 3% - 744,36 долари США.

Судом встановлено, що 25 березня 2016 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач ОСОБА_3 сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 66800,00 грн., однак автомобіль відповідачем йому переданий не був.

01 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до представника лізингової компанії щодо розірвання договору у зв'язку з відсутністю поставки автомобіля по вині компанії та повернення оплачених ним коштів. Проте, у поверненні коштів йому було відмовлено, оскільки, умови договору містять положення, якими передбачено неможливість повернення лізінгоодержувачу сплачених грошових сум, зокрема «адміністративного платежу».

Згідно п. 9.4. договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмету лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов»язаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку № 3 до даного договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу.

Відповідно до п. 4.5. договору місцем отримання є спеціалізований салон з торгівлі транспортними засобами, з яким у лізингодавця укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, або інше місце визначене лізингодавцем з врахуванням інтересів лізингоодержувача.

Зміст розділу 8 «Вартість предмета лізингу та лізингові платежі» договору, зокрема, п.п. 8.3, 8.4, ст.11 надають право відповідачеві визначення ціни предмета лізингу на момент його поставки споживачеві та надають йому можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, передбачають неповернення здійснених платежів у разі відмови від зміни лізингових платежів.

Згідно п.10.14 договору дострокове погашення може відбутись не раніше ніж через 12 місяців після підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. За дострокову сплату лізингових платежів встановлено штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення.

Зміст розділу 12 договору, зокрема, пункту 12.1, свідчить про встановлення односторонньої відповідальності лише лізингоодержувача за порушення зобов'язань за договором і за розірвання договору за його ініціативою. Положення розділу 12 договору виключають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на лізингоодержувача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем, що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч. 1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч. 1 ст. 7, п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору.

У п. 12.8 договору зазначено, що лізингодавець має право достроково припинити дію договору та вимагати повернення предмету лізингу. При цьому в договорі не зазначено в якій саме формі має право відповідач припинити договір, оскільки він має право або відмовитися від договору лізингу (п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 782 ЦК України), або розірвати договір (п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 783 ЦК України). При цьому Відповідач не може відмовитися від договору фінансового лізингу в разі прострочення оплати лізингового платежу більше 30 днів, оскільки згідно ч. 1 ст. 782 ЦК України таке право наймодавець (лізингодавець) має, якщо наймач (лізингоотримувач) не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний договір фінансового лізингу № 003921 від 25.03.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», містить несправедливі умови, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу, а саме: встановлення жорстких обов"язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю не повертати кошти за оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця, у зв"язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю права розірвати договір на власний розсуд, тоді як споживачу таке право не надано; надання продавцю права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця; надання продацю права збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір в разі збільшення ціни порівняно з тією, що була узгоджена на момент укладення договору.

Судом встановлено відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Крім того, встановлено, що договір фінансового лізингу № 003921 від 25.03.2016 року нотаріально посвідчено не було, а тому такий є нікчемним з підстав, визначених ч. 1 ст. 220 ЦК України.

З наведених мотивів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_2 та про визнання договору фінансового лізингу № 003921 від 25.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», недійсним.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду міста Львова від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 734 грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_4