Справа № 496/3205/16-ц
Провадження № 2/496/207/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Дранікова С.М.

При секретарі - Камочкіній А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, річних відсотків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачки, згодом уточнивши який, просить суд стягнути на її користь інфляційні витрати та 3% річних в сумі 41 389,00 грн., та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08.02.2011 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України та присуджено з неї на користь потерпілої ОСОБА_1 стягнути кошти на відшкодування коди, завданої злочином в сумі 21 583,00 грн.. Даний вирок вступив в законну силу. Окрім цього, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.08.2013 року ви рішено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на відшкодування майнової шкоди та моральної на загальну суму 17 773,00 грн. Біляївським районним судом було видано два виконавчих листи для звернення до виконання зазначених вище рішень суду. Проте ОСОБА_2 не виконує зазначенні рішення суду та не сплачує на користь ОСОБА_1 присуджені кошти. Стосовно нарахування інфляційних витрат на 3% річних позивачка вказала на постанову ВСУ, який на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року розглянув справу № 6-113 цс 14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таж просила відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., оскільки ОСОБА_2 всіляко ухиляється від сплати боргу на протязі семи років. В неї була інвалідність ІІ групи в період з 2011 по 2016 р.р., проте оскільки вона не могла знайти собі роботу із зазначеною інвалідністю вина попросила МСЕК зняти з неї інвалідність, тому з 2016 року в неї ІІІ група. Протягом цього часу у позивачки значно погіршився стан здоровя, травма завдана їй протиправними діями відповідачки стала для нею надзвичайною перешкодою у вигляді значних стресогенних порушень життя, подолання яких знаходились за межами її фізичних та матеріальних ресурсів.

Позивачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що сплачує як може, на користь позивачки присуджені судом кошти.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За ч.4 ст. 61 ЦПК України - вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 08.02.2011 року ОСОБА_2 визнано винною за ст. 122 ч.1 Кримінального Кодексу України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України засуджену ОСОБА_2 від відбування покарання звільнили з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на неї обовязків. Стягнуто із засудженої на користь потерпілої ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 6583 грн. та моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн, а всього 21583,00 грн.

Даний вирок набрав чинності 19.04.2011 року. На його виконання Біляївським районним судом Одеської області було видано 16.07.2013 року виконавчий лист.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.08.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та втраченого заробітку задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 витрати на відшкодування майнової шкоди на лікування у сумі 12773 грн., за період з 24 січня 2011 року по 03 травня 2012 року. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Дане рішення набрало чинності 30.08.2013 року. На його виконання Біляївським районним судом Одеської області було видано 17.12.2014 року виконавчий лист.

З листа Біляївського міськрайонного ВДВС від 23.08.2016 року за вих. № 28129/21, крім іншого, вбачається, що 28.03.2015 року державним виконавцем Мартиненко А.С. винесені постанови про відкриття: виконавчого провадження № 50623688 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 21583,00 грн.; виконавчого провадження № 50623804 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 17773,00 грн. Накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження. 04.04.2016 року виконавчі провадження обєднані у зведене виконавче провадження за № 51807657. На виклики державного виконавця Кравченко М.Г. до відділу не зявляється. Відділом спрямовані запити до реєструючих органів, у відповідь на які отримано інформацію, що за ОСОБА_2 транспортні засоби не значяться, відсутні рахунки в банках та інших фінансових установах, пенсію вона не отримує, нерухомого майна немає, на обліку як безробітна в центрі занятості не значиться. Станом на 23.08.2016 року зведене виконавче провадження знаходиться на виконанні, борг за ОСОБА_2 не сплачено.

Згідно листа Біляївського міськрайонного ВДВС від 13.04.2017 року за вих. № 5611/2 повідомлено, що роздруківку про сплату боргу боржником ОСОБА_2 за зведеним виконавчим провадженням ВП №51807657 надати не може, так як за період надходження виконавчих документів на виконання до Відділу з 28.03.2016 року, ніяких грошових коштів за даним провадженням на депозитний рахунок Відділу не надходило.

Відповідно до ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

За змістом вищезазначених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна позиція визначена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року щодо трактування змісту частини другої статті 625 ЦК України, з підстав чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Уточнені позовні вимоги з розрахунками позивачем подані з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про часткове погашення суми боргу.

Згідно з розрахунків, загальна сума нарахувань 3% річних, за період з 31.08.2011 року по 31.08.2016 року складає 17298,18 грн. Також сума інфляційних витрат за період з 31.08.2011 року по 31.08.2016 року складає 24090,82 грн.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд звертає увагу на те, що правовідносини сторін регулюються ч.2 ст.625 ЦК України. Цією нормою закону стягнення моральної шкоди не передбачено. Дійсно, всі обставини заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 були враховані при винесенні вироку від 08.02.2011 року та рішенням від 20.08.2013 року, а тому вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч.3 ст.23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином судом враховано характер дій, глибину душевних страждань позивача, час, який пройшов з моменту завдання шкоди, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також керується принципами розумності і справедливості. В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт моральних страждань, понесених позивачем в звязку з неправомірними діями відповідача в розмірі зазначеному позивачем, саме на даний час та з урахуванням винесених попередніх рішень. Окрім того, враховуючи твердження позивача, що її переведено з ІІ на ІІІ групу інвалідності, що може слугувати доказом поліпшення стану здоровя, а не навпаки. До того ж, позивачка посилається на спричинення їй моральної шкоди саме протиправними діями відповідачки, повязаними зі спричиненням тілесних ушкоджень. Але, предметом вказаного позову є неправомірні дії відповідачки, повязані з невчасним відшкодуванням боргу.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розгляду задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10,60,88,209,212,215,218 ЦПК України, ст.ст. 23,509,598,625,1047,1167 ЦК України, суд:

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, річних відсотків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в сумі 24090,82 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 річні відсотки в сумі 17298,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 888,48 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення або з дня отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_3