АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Левенця Б.Б.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року в частині відмови у забезпеченні позову

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині відмови у забезпеченні позову представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в цій частині та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення даного позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали в частині її оскарження, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

Справа №753/21521/16
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/6035/2017
Головуючий у суді першої інстанції Є.І. Вовк
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
В обґрунтування вказав на те, що відмовляючи у забезпеченні позову суд першої інстанції у постановленій ухвалі не зазначив належних мотивів та обґрунтувань на підставі яких відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначив, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Звернув увагу на те, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2016 року було задоволено заяву про забезпечення доказів та витребувано від нотаріуса копії нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі - продажу спірної квартири. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що між сторонами наявний реальний майновий спір з приводу нерухомого майна, а вимоги щодо його арешту є співмірними з вимогами щодо витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів.

Представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи викладені в ній, просили її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, оскільки неявка відповідачів в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Разом з позовною заявою було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року відкрито провадження у даній справі та одночасно відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким судовим рішенням, виходячи з наступного.

Так, статтею 210 ЦПК України визначено вимоги до ухвали суду.

Ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення;прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді);прізвища та ініціалів секретаря судового засідання;імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі;предмета позовних вимог; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала в частині розгляду судом заяви про забезпечення позову не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не містить жодних посилань, мотивів та обґрунтувань, з яких суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. Суд першої інстанції відмовив у забезпеченні позову, зазначивши про це лише у п.4. оскаржуваної ухвали, не зазначаючи при цьому будь - яких обґрунтувань чи мотивів, які слугували такій відмові, що свідчить про те, що дане питання було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Так, відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається, позивач звернувся до суду із позовом у якому зазначив про те, що належна йому на підставі договору купівлі - продажу від 06.02.2008 року квартира АДРЕСА_1 була незаконно відчужена відповідачам шляхом шахрайських дій щодо її незаконного продажу вчиненого від його імені. Просить витребувати спірну квартиру із чужого незаконного володіння, оскільки волевиявлення на її продаж він не давав, будь -яких довіреностей іншим особам щодо продажу квартири не надавав.

У заяві про забезпечення позову вказував на те, що внаслідок незаконного продажу належної йому квартири право власності на неї зареєстровано за відповідачами на підставі договору купівлі - продажу №110 від 08.07.2016 року, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пальора Г.Ю. Зазначене нерухоме майно не перебуває під арештом, іпотекою або будь - якими іншими обтяженнями, а тому може бути відчужене третім особам або обтяжене правами третіх осіб, що створить загрозу утруднення або унеможливить повернення зазначеного нерухомого майна його законному власнику та що зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22.11.2016 року було задоволено заяву позивача про забезпечення доказів та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пальори Г.Ю. належним чином засвідчені копії всіх документів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу № 1110 від 08.07.2016 року, на підставі якого відповідачі отримали у власність спірну квартиру та зареєстрували за собою право власності на неї.

Із наданих на вимогу суду документів вбачається, що 08.07.2016 року між відповідачами у даній справі та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу №1110. При цьому, на підтвердження права на відчуження спірної квартири ОСОБА_9 надав договір купівлі-продажу квартири від 02.02.2012 року, за яким спірна квартира, буцімто, відчужена безпосередньо позивачем на користь ОСОБА_9 та який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Яною Леонідівною. Представники позивача пояснили суду, що ОСОБА_3 квартиру не продавав і договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_11 не укладав.

Також наявна інформація про проведення розслідування у кримінальному провадженні за № 0012540 та інформація про те, що в рамках вказаного провадження не застосовувався арешт квартири відповідно до КПК України.

Отже, порушуючи питання про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, позивачем було зазначено, що в результаті шахрайських дій щодо незаконного відчуження належної йому на праві власності квартири було порушено його майнові права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що між сторонами дійсно виник майновий спір з приводу квартири, а вимоги щодо її арешту є співмірними з вимогами щодо витребування цієї квартири з незаконного володіння відповідачів, оскільки для вирішення такої справи судом та забезпечення законних інтересів осіб, квартира на момент ухвалення рішення суду має перебувати у відповідачів як конкретно визначених осіб до яких заявляються віндикаційні вимоги. Накладення арешту на спірну квартиру не порушить права відповідачів як титульних власників вказаного майна, оскільки заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер до ухвалення рішення суду по суті спору та набрання ним законної сили. Такі заходи не обмежать у володінні або користування відповідачами спірним житлом. Представники позивача пояснили суду, що вони мають намір заявляти вимогу про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 02.02.2012 року, за яким спірна квартира продана від імені позивача ОСОБА_9 та який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л.

Отже, задовольняючи заяву про забезпечення позову колегія суддів встановила, що у даному випадку існує ризик того, що відповідачі, з метою уникнення відповідальності перед позивачем у випадку задоволення позову, можуть здійснити будь - яким чином відчуження спірної квартири, що унеможливить виконання рішення суду.

Таким чином, у суду першої інстанції, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не було підстав відмовляти у задоволенні зазначеного позову, вважаючи його необґрунтованим чи недоведеним, чи що спір є нереальним, а тому суд безпідставно та необґрунтовано відмовив у вжитті заходів забезпечення позову.

Отже, посилання заявника на порушення судом норм процесуального права, щодо безпідставності відмови у забезпеченні позову є доведеними та підтвердженими належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, скасовує ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у забезпеченні позову і постановляє нову ухвалу в цій частині, якою задовольняє заяву про забезпечення позову з викладених підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Задовольнити заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Накласти арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Стягувач - ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Боржники - ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (ідентифікаційний НОМЕР_3).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: