Справа № 203/4081/16-ц
Провадження № 2/0203/172/2017
24.05.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, діючої в своїх інтересах, а також в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючого в своїх інтересах, а також в інтересах своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог - орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили права на користування житловим приміщенням та відшкодування збитків, -
До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - Управління - служба у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради, Управління реєстраційної служби Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про зняття з реєстраційного обліку та виселення. В обґрунтування позову зазначено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений договір міни за яким кожна із сторін передала у власність другій стороні одну квартиру в обмін на іншу. Позивачка свої зобов'язання за договором виконала, проте відповідач в свою чергу не звільнив квартиру, тому ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про знаття ОСОБА_6 з реєстраційного обліку та виселення, який рішенням суду було задоволено. Проте в час виконання вказаного рішенні ОСОБА_6 зареєстрував в належній позивачу квартирі свою дружину та двох неповнолітніх дітей. Оскільки позивачка є власницею вказаної квартири вона просить суд, з урахуванням змін та доповнень, позбавити права користування житловим приміщенням, зняти з реєстрації ОСОБА_3 та двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідача збитки в розмірі 20 390,80 грн. та витрати на адвоката в розмірі 3 400 грн. (а.с. а.с. 3-7, 36-40, 75-76, 79-82, 112-114).
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.
Відповідачі у судові засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Представник третьої особи - служба у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Пояснень стосовно позову в судових засіданнях в яких був присутній представник третьої особи він не надавав.
Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.133).
Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Встановлюючи фактичні обставини справи суд виходить з приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2015 року у цивільній справі № 203/4802/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - Приватний нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М., про визнання договору міни квартири недійсним та визнання прав власності на нерухоме майно було відмовлено у зв'язку з безпідставністю. Відмовляючи у задоволенні позову суд встановив, що 12 листопада 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір міни, за умовами якого у власність ОСОБА_2 перейшла квартира за адресою АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_6 перейшла квартира за адресою АДРЕСА_2. Вказаний договір міни 12 листопада 2014 року був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М., за реєстровим номером № 2737. Судом також було встановлено, що укладений між сторонами договір міни відповідає вимогам діючого законодавства. Після укладення договору сторони зареєстрували належним чином за собою право власності на придбане майно. Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2015 року (провадження № 22-ц/774/10083/15) залишено без змін.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року у цивільній справі № 203/2197/15-ц було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку, також було виселено ОСОБА_6, із квартирі АДРЕСА_1. Задовольняючи позов суд встановив, що згідно п.2.1, п.3.3 договору міни квартир сторони домовились, що передача квартир здійснюється кожною з них протягом шести місяців від дня нотаріального посвідчення цього договору терміном до 13 березня 2015 року. Сторони зобов'язуються зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб, звільнити згадані квартири і передати ключі одна одній терміном до 13 березня 2015 року. Обов'язок сторін передати нерухоме майно вважається виконаним в момент вручення ключів від квартири. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власті ОСОБА_2 є власником нерухомого майна - АДРЕСА_1. Таким чином позивачка є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач безпідставно проживав в квартирі позивачки, не вчиняв дії, необхідні для зняття його з реєстрації за цією адресою, що порушувало право позивачки як власника. Рішення в Апеляційному порядку не оскаржувалось, 01 березня 2016 року набрало законної сили (а.с.14-16).

12 листопада 2014 року ОСОБА_6 в нотаріально посвідченій заяві заявив, що в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1, малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб, які мають право користування та розпорядження вказаною квартирою, не зареєстровано, самочинні переобладнання, перепланування, добудови, перебудови, реконструкції щодо вказаного майна та/або його складових частин не здійснювалися, технічні характеристики майна фактично відповідають тим, які зазначені у технічному паспорті (а.с.18).

Разом з тим, станом на 02 червня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою № 2741 від 02 червня 2016 року (а.с.17).

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується актовим записом про народження № 243 від 26 лютого 2008 року, вчиненим Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.131).

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 був укладений шлюб, під час якого ОСОБА_9 змінила прізвище на «ОСОБА_6», що підтверджується актовим записом про шлюб № 68 від 08 лютого 2014, вчиненим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.122).

Батьками ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що підтверджується актовим записом про народження № 520 від 17 грудня 2015 року, вчиненим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.119).

Тобто станом на 02 червня 2016 року в вказаній вище квартирі окрім позивачки, зареєстрований ОСОБА_6 разом із своєю жінкою та спільною дитиною, та дитина ОСОБА_3

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права й обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України)

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно абз.1-2 ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

З огляду на вище викладене, враховуючи, що відповідачі не є членами сім'ї власника, безпідставно проживають в квартирі позивачки, будь-яких домовленостей між відповідачами та позивачем щодо користування квартирою не має, відповідачі не вчиняють дій, необхідних для зняття їх з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивача як власника, заявлені позивачкою вимоги щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку підлягають задоволенню.

Разом з цим при виселенні та знятті з реєстраційного обліку неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд зазначає, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками вказаних дітей (ОСОБА_3 мати обох дітей, ОСОБА_6 батько ОСОБА_5), які згідно наявних в матеріалах справи документів мають у власності житлове нерухоме майно, що підтверджується вищезгаданим договором міни щодо наявності у батька житлового нерухомого майна та інформаційними довідками з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 72394277 та № 72393012 від 07 листопада 2016 року щодо наявності у матері житлового нерухомого майна (а.с. а.с. 8-11, 41-51).

Згідно ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 140 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За таких обставин при виселенні та знятті з реєстраційного обліку малолітніх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не будуть позбавлений місця проживання, та не будуть порушені їх права, оскільки вони мають змогу жити в своїх батьків.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів збитків за комунальні послуги, за час, коли позивачка була позбавлена можливості користуватись своїм житлом, суд виходить з того, що згідно наявних в матеріалах справи документів розмір збитків за комунальні послуги становить 11 562 грн. (а.с. а.с. 83-89, 93-94, 115). За цих обставин з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підлягають стягненню в рахунок збитків за комунальні послуги розраховані за користування відповідачами та їхніми дітьми вище вказаною квартирою - 11 562 грн.

Решта суми комунальних послуг, про стягнення якої заявлено позовні вимоги, матеріалами цивільної справи не підтверджується, тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Збитки пов'язані із витратами на правову допомогу в інших цивільних справах за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 підлягають стягненню лише з відповідача ОСОБА_6, оскільки з метою захисту порушених прав позивачка в інших справах зверталась лише з позовом до ОСОБА_6 За цих обставин з ОСОБА_6 на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені збитки в розмірі 6 600 грн. (а.с.94).

Вирішуючи питання щодо судових витрат по справі суд виходить з того згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем на підтвердження своїх витрат на правову допомогу надано копію акту про надання послуг-правової допомоги від 13 січня 2017 року (а.с.78) та квитанцію № 1 про сплату 1 700 грн. за юридичні послуги за договором (а.с.77).

Як вбачається з матеріалів справи представники позивача ОСОБА_1та ОСОБА_10 здійснювали свої обов'язки визначені актом про надання послуг-правової допомоги, а саме підготовки уточненою позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 із залученням необхідних осіб, в частині розміру матеріальних збитків, участі в судових засіданнях від імені позивача (а.с. а.с. 63, 75-76, 79-82, 124, 103, 112-114). Оскільки вказані дії можуть розглядатись як відповідні процесуальні дії сторони, зважаючи на час, необхідний для їх фактичного здійснення, суд приходить до висновку, що заявлена позивачкою сума 1 700 грн. витрат на правову допомогу знаходиться в межах граничних витрат, передбачених законом.

Надані позивачем квитанції містить всі необхідні реквізити: дату видачі, суму, прізвище та ініціали позивача, відомості про адвокатське бюро, підпис та печатку банку, зазначено, що грошові кошти сплачені, як аванс за юридичні послуги. (а.с.111-112).

У зв'язку з цим, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь позивачки підлягають солідарному стягненню витрати на оплату правової допомоги, які становлять 1 700 грн.

В решті стягнення з відповідачів понесених позивачкою витрат слід відмовити через відсутність доказів підтверджуючих понесення заявлених позивачкою сум витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору, на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи з ОСОБА_3 підлягають стягнення витрати по сплаті судового збору в розмірі 1042,28 грн. з ОСОБА_6 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 610,34 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 22, 29, 317, 319, 321, 379, 382-383 Цивільного кодексу України, ст.ст. 150, 156 ЖК Української РСР, ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60-61, 84, 88, 209, 212-215, 218, 224-229 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, діючої в своїх інтересах, а також в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючого в своїх інтересах, а також в інтересах своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та відшкодування збитків - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 збитки в розмірі 11 567 (сто сімдесят одна) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 збитки в розмірі 6 600 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 610 грн. 34 коп., витрати на оплату правової допомоги в розмірі 850 грн. 00 коп., а разом - 8 060 (вісім тисяч шістдесят) грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 431 грн. 94 коп., витрати на оплату правової допомоги в розмірі 850 грн., а разом - 1 281 (одна тисяча двісті вісімдесят одна) грн. 94 коп.

В решті позову - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третіми особами до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повний текст рішення складено 26.05.2017 р.

Суддя С.В. Єдаменко