АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3295/17 Головуючий 1 інст. Кузіна Н.П.
Справа № 613/460/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до Відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що на підставі рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2011 року він зобовязаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400,00 грн. щомісяця, з індексом інфляції, починаючи з 19 липня 2011 року до досягнення ним повноліття.

Зазначив, що в листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам. Згідно довідки розрахунку державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області заборгованість по аліментам становить 20438,70 грн. за період з 19 липня 2011 року по 21 жовтня 2015 року, з якою він не згоден.

Вказав, що його син з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року проживав з ним за адресою: вул. Ломоносова, № 61, м. Богодухів, Харківська область, про що ОСОБА_2 не заперечувала та обіцяла стосовно цього звернутися до виконавчої служби.

У звязку з тим, що його не викликали до державної виконавчої служби, вважав що виконавче провадження про стягнення аліментів закрито за заявою ОСОБА_2

Зазначив, що проживаючи разом з ним, син знаходився на його матеріальному забезпеченні.

З вересня 2014 року син став проживати з матірю, але і після цього він продовжував матеріально допомагати, надавати кошти та купувати ліки.

Вважав, що викладені обставини мають істотне значення, які дають підставу звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року.

Просив звільнити його від сплати боргу за аліментами на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 14967,74 грн. за період з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарг виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у звязку з роботою він не міг кожного дня брати участь у спілкуванні зі своїм сином, тому йому допомагала його сімя, якою на той час були його мати та батько, а саме, при його відсутності батьки відводили сина в дитячий садок і забирали його, оплачували з його коштів перебування сина у дитячому садку; що при проживанні ІНФОРМАЦІЯ_2 син знаходився на повному його забезпеченні, що було підтверджено показами свідків; що у нього з ОСОБА_2 не було домовленості, з ким саме буде проживати їхній син, але після ухвалення судом рішення син залишився проживати з ним, так як у ОСОБА_2 на той час були сімейні труднощі; що ОСОБА_2 повідомила його, що не буде стягувати аліменти за період, впродовж якого син буде проживати разом з ним, про що проінформує державного виконавця; що з листопада 2011 року по листопад 2015 року державний виконавець не викликав його і не повідомляв, що виконавчий лист ОСОБА_2 не відкликала і має місце заборгованість; що той факт, що син ОСОБА_3 з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року не знаходився на утриманні ОСОБА_2 є істотною обставиною по справі та не звільнення його від сплати аліментів за спірний період є фактом повторного стягнення коштів на утримання сина.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з того, що доказів того, що його син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року знаходився на його утриманні, а не на утриманні відповідача, позивач не надав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 10 серпня 2011 року зобовязано ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400,00 грн. щомісяця, з індексом інфляції, починаючи з 19 липня 2011 року до досягнення ним повноліття. Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2011 року розірвано шлюб між сторонами. Із резолютивної частини рішення вбачається, що неповнолітній син залишається проживати разом з матірю ОСОБА_2

Із матеріалів справи вбачається, що станом на листопад 2015 року у ОСОБА_1 існує заборгованість по аліментам в сумі 14967,74 грн. за період з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 пояснила, що син ОСОБА_3 весь час проживає разом з нею, зареєстрований за місцем її проживання та знаходиться на її утриманні. У звязку з тим, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість за аліментами, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за аліментами, зокрема, і за період, який є спірним в цій справі.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти цього, посилаючись на пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які надані в суді першої інстанції.

Однак, до цих пояснень свідків судова колегія відноситься критично, оскільки з них не вбачається, що неповнолітній син знаходився в спірний період на утриманні позивача. Цим поясненням свідків суд першої інстанції надав належну оцінку.

Відповідно до частини 3 статті 10, частини 2 статті 59, частин 1, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Згідно зі статтями 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Проте, належних та допустимих доказів того, що неповнолітній син ОСОБА_4 в період з 19 липня 2011 року по 31 серпня 2014 року знаходився на утриманні позивача матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано. Також матеріали справи не містять доказів того, що сторони зверталися до державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області з заявою щодо не стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина у звязку з тим, що в спірний період неповнолітній син знаходиться на утриманні ОСОБА_1

Із довідки Богодухівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 5 «Ялинка» Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області від 28 березня 2017 року № 18 не вбачається, що неповнолітній син ОСОБА_4 в спірний період знаходився на утриманні позивача.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи повно, надавши доказам належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову позивачу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно статті 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії