Провадження № 22-ц/780/2526/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 51 27.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоБерезовенко Р.В.,
суддівОлійника В.І., Журби С.О.,
при секретаріСпеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказувала, що ОСОБА_6 є батьком їх сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, він не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини.

Неповнолітній ОСОБА_9 проживає з родиною ОСОБА_5, а ОСОБА_6 не тільки не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, але й ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртним, виявляє байдужість до дитини, тому просила позбавити ОСОБА_6 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2008 року між сторонами було розірвано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).

Неповнолітній ОСОБА_9 зареєстрований та проживає разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_5, також разом з ними проживають чоловік позивача, їхня малолітня донька та бабуся позивача, що підтверджено довідкою Шкарівської сільської ради та поясненнями сторони позивача (а.с.9).

ОСОБА_6 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1, він одружений та має іншу сім'ю, що підтверджено поясненнями сторони відповідача.

Також місцевий суд зазначав, що неповнолітній ОСОБА_9 проживає разом з мамою, відвідує СПМШ №16. Згідно наданого акту обстеження житлово-побутових умов від 11.11.2016 року складеного комісією за участю секретаря сільської ради, директора ЦСССДМ, спеціаліста ЦСССДМ - умови проживання дитини належні, мати дитини виконує свої батьківські обов'язки.

ОСОБА_5 зазначала, що ОСОБА_6 втратив інтерес до свого сина, близько року не спілкується з ним, не надає ніякої допомоги на його утримання, не цікавиться життям і здоров'ям свого сина, це при тому, що син мав серйозну травму, потребував коштів на лікування, які відповідач не надав. Коли син ходив до батька, то бачив там п'янки, оскільки відповідач зловживає спиртним. Позивач зазначила, що вдруге вийшла заміж, має доньку ІНФОРМАЦІЯ_3, від другого шлюбу і її чоловік виховує її сина від першого шлюбу і син ОСОБА_7 називає його татом, а відповідача називає на ім'я - ОСОБА_6. Оскільки син не потребує спілкування з батьком, не отримує від нього жодної допомоги потягом тривалого часу, а тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно його сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 не обґрунтовані, оскільки не були, в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України доведені належними та допустимим доказами.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з п.п.1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом випливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно встановив фактичні обставини, врахував, що під час розгляду даної справи судом не була встановлена винна поведінка відповідача, яку можна розцінити як свідоме ухилення від виховання дитини, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Враховуючи наведене та положення ст. 308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І.Олійник

С.О.Журба