АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частини квартири особистою приватною власністю,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 15.06.1996 р. між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2006 р. за його кошти придбано квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Опель Омега, а подальшому автомобіль Мерседес.

З 07.07.2006 р. по 15.11.2012 р. він перебував у місцях позбавлення волі, але регулярно передавав кошти для дружини та на утримання дітей. Також відповідачка отримувала його пенсію за картковим рахунком, його товариші постійно допомагали їй грошима, багато коштів відповідачці передали його боржники. Крім того 26.03.2007 р. ОСОБА_1 отримала від відчуження нерухомого майна, що належало його сестрі завдаток у розмірі 3 000,00 доларів США, а 26.04.2007 р. їй були передані 25 000,00 доларів США від реалізації цього майна.

За час проживання у шлюбі відповідачка укладала депозитні договори у ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Хрещатик», ПАТ «Імексбанк», кошти на яких також є спільною власністю подружжя.

Справа №756/16094/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3192/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_1 повідомила, що всі кошти вона витратила на ремонт квартир, на утримання дітей тощо.

З січня 2013 р. їх подружні відносини погіршились, рішенням Оболонського районного суд м. Києва від 10.09.2014 р. шлюб розірвано.

Посилаючись на те, що все набуте у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03.03.2008 р.; визнати за ним, а також за ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на зазначену квартиру в рівних частках, по 1/5 за кожним, а також визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя кошти, що знаходилися на депозитних рахунках ОСОБА_1, а саме:

- в ПАТ «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_1, а також на рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/0143 (раніше 8142/0443) філії Головного управління по м. Києву і Київській області АТ «Ощадбанк» на загальну суму 131 806,04 грн.;

- в ПАТ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_4 (НОМЕР_5) за депозитним договором від 06.07.2012 р. на загальну суму 34 574,60 грн.

- рахунку № НОМЕР_6 (НОМЕР_7) в ПАТ «ПриватБанк» за депозитним договором від 19.07.2012 р. на загальну суму 18 597, 93 грн.

- рахунку № НОМЕР_8 в ПАТ «ПриватБанк» за депозитним договором від 27.12.2013 р. на загальну суму 15 422,74 грн.;

- в ПАТ «ІМЕКСБАНК»т на рахунку № НОМЕР_9 за депозитним договором № 24-2013/1 від 17.01.2013 р. на загальну суму 59 312,11 грн.,

- в ПАТ «КБ «Хрещатик» на карткових рахунках № НОМЕР_10 та № НОМЕР_11 на загальну суму 76 576, 62 грн., та стягнути з ОСОБА_1 на його користь Ѕ частину зазначених грошових коштів з нарахованими на них відсотками.

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання ј частини квартири її особистою приватною власністю.

Зазначала, що оскільки її мати ОСОБА_3 з 1979 року перебувала на квартирному обліку у Оболонській районній державній адміністрації 24.01.2007 р. між ГУ житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_3, і нею, що діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір про фінансування будівництва житла за державною програмою 50х50.

Відповідно до наказу ГУ житлового забезпечення від 26.08.2008 р. отримано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, співвласниками якої у рівних частках є: ОСОБА_3, вона та двоє синів: ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2007 р. ОСОБА_2 визнано винним за ч. 4 ст. 187 КК України (розбій, спрямований на заволодіння у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень) та призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Посилаючись на те, що з 2006 р. шлюбні відносини з ОСОБА_2 припинено, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила визнати її особистою приватною власністю ј частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 47,10 кв.м, загальною площею 81,60 кв.м., а також на грошові кошти, що знаходилися на депозитних рахунках у банківських установах у період з грудня 2006 р. до 21 вересня 2014 р. з нарахованими на них відсотками, зокрема в:

- ПАТ «ПриватБанк» за депозитним вкладом НОМЕР_12 від 06.07.2012 р., сума вкладу - 32 000,00 грн., нараховані відсотки - 2 547,60 грн., всього 34 574,60 грн.

- ПАТ «ПриватБанк» за депозитним вкладом НОМЕР_7 від 19.07.2012 р., сума вкладу 16 000,00 грн., нараховані відсотки - 2 597,93 грн., всього 18 597, 93 грн.;

- ПАТ «ПриватБанк» на рахунку № НОМЕР_8 від 27.12.2013 р. у розмірі 13 000,00 грн., нараховані відсотки - 2 422,74 грн., всього 15 422,74 грн.;

- ПАТ «ІМЕКСБАНК» за депозитною угодою № 24-2013/1 від 27.01.2013 р., рахунок НОМЕР_9, сума - 55 000,00 грн., нараховані відсотки - 4 312,11 грн., всього 59 312,11 грн.

- ПАТ «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10026/0143 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк», рахунок № НОМЕР_2 у ТВБВ № 10026/0147 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк»; рахунку № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/0147 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк» на загальну суму 131 806,04 грн.;

- ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» на карткових рахунках НОМЕР_10 та № НОМЕР_13 на загальну суму 76 576,62 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/16 квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/16 частини зазначеної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 63 953,69 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, задовольнити повністю її зустрічний позов, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції не урахував положення ст. 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини є майно, що було набуто нею за час шлюбу, але за кошти, що належали їй особисто, на підставі договору дарування, або набуте за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Вказувала на те, що позивач пропустив строк позовної давності звернення з вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати у частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вказував на те, що суд першої інстанції не урахував, що квартира АДРЕСА_1 була придбана у шлюбі за його кошти. Крім того кошти на депозитні рахунки ОСОБА_1 були внесені в період їх шлюбу, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в рівних частках.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними..

ОСОБА_1 та її представник просили задовольнити її апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, посилаючись на те, що її доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явились про дату та час розгляду справи були повідомлені належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 15.06.1996 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2014 р.

Від шлюбу сторони вони мають двох синів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/16 частини квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя придбала 1/8 частину зазначеної квартири, а тому саме ця частина підлягає поділу між подружжям, по 1/16 частини кожному, а частки інших співвласників залишаються незмінними, по 1/4 частини квартири.

Крім того суд вважав спільною сумісною власністю подружжя, кошти, що знаходилися на депозитних рахунках в ПАТ «ПриватБанк» та ПАТ «ІМЕКСБАНК» та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину суми грошових вкладів. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив у зв'язку з його недоведеністю.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).

Такими чином критеріями, що є підставою для надання майну статусу спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна, кошти, за які воно було придбано (джерела набуття), а також) мета набуття, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності подружжя.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обЧєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 25.11.2015 р. у справі №6-2333цс15 та від 16.12.2015 р. у справі №6264цс15.

Перевіряючи доводи позивача про належність всього спірного майна до спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03.03.2008 р., виданого на підставі наказу ГУ житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 26.02.2008 р., власниками зазначеної квартири у рівних частинах є ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_1 та діти сторін: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначена квартира була придбана на підставі договору про фінансування будівництва житла за програмою «50х50», укладеного 24.01.2007 р. між ГУ житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 Вартість об'єкту інвестування (50%), з урахуванням додаткового договору від 04.02.2008 р. становить 165 708,38 грн.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 цього Кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи убачається, що всі кошти на фінансування будівництва житла за програмою «50х50» були внесені ОСОБА_3. яка відповідно до наданих нею квитанцій сплатила: 06.02.2007 р. - 156 806,45 грн., 07.02.2007 р. - 415,29 грн. та 13.02.2008 р. - 8 486,64 грн.

Обставини на які посилався позивач ОСОБА_2, зокрема наявність у нього особистих коштів, передачі відповідачці ОСОБА_1 коштів боржниками позивача та з інших джерел, які за його твердженням були вкладені у будівництво квартири, не підтверджені допустимими (документальними) доказами.

Суд першої інстанції зазначені обставини і вимоги закону не урахував, та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним право власності на 1/16 частину квартири АДРЕСА_1.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/16 частину зазначеної квартири, яка за висновком суду (без наведення відповідного обґрунтування) належить на праві власності подружжю, суд не вирішив питання про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на цю квартиру.

З матеріалів справи убачається, що на виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.02.2007 р., яким ОСОБА_2 був визнаний винним за ч. 4 ст. 187 КК України, він до 15.11.2012 р. перебував в місцях позбавлення волі (фактично перебував під вартою з 07.06.2006 р.), а відтак у цей період він не мав реальних доходів, які б можливо було вкласти в інвестування квартири, чи покласти кошти в банківську установу на депозитний рахунок.

Про зазначене свідчить і надана ним довідка про доходи за 2008-2012 роки, видана ДУ «Черкаська виправна колонія №62» Інших доказів, які б свідчили про те, що він, як фізична особа-підприємець отримував значні доходи від підприємницької діяльності, мав особисті заощадження чи інші джерела доходів, він не надав.

Разом з тим, і доводи ОСОБА_1 про припинення між нею та ОСОБА_2 подружніх відносин з вересня 2006 року суперечать зібраним у справі доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов правильного висновку, що припинення подружніх відносин відбулося за рішенням суду від 10.09.2014 р.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який посвідчує право власності.

Оскільки право особистої приватної власності ОСОБА_1 на ј частину квартири АДРЕСА_1 оспорюється ОСОБА_2, колегія суддів з урахуванням встановлених судовому засіданні обставин вважає, що її позов підлягає задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог про визнання права особистої приватної власності на 1/4 частини зазначеної квартири підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення таких вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що він перебував на квартирному обліку на пільгових умовах, як такі, що не мають правового значення, оскільки спірна квартира були отримана не в порядку черговості, а відповідно до договору про фінансування будівництва житла за програмою «50х50 від 24.01.2007 р.

Відповідно до роз'яснень викладених у ч.1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

В період шлюбу ОСОБА_1 були відкриті депозитні рахунки:

- у ПАТ «ПриватБанк» депозитний договір № НОМЕР_12 від 16.07.2012

на суму 32 000,00 грн. З урахуванням нарахованих процентів кошти у розмірі 34 574,60 грн. зняті з рахунку 17.01.2013 р.

- у ПАТ «ПриватБанк» депозитний договір НОМЕР_7 від 19.07.2012 р. - вклад 16 000,00 грн., нараховані відсотки 2 597,93 грн., всього 18 597, 93 грн., кошти зняті з рахунку 22.07.2013 р

- у ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 від 27.12.2013 р. вклад 13 000,00 грн. З урахуванням нарахованих процентів кошти у розмірі 15 422,74 грн., рахунок закрито 01.07.2014 р.

- у ПАТ «ІМЕКСБАНК» депозитна угода № 24-2013/1 від 27.01.2013 р., вклад 55 000,00 грн., нараховані відсотки 4 312,11 грн., всього 59 312,11 грн. рахунок закрито 22.04.2013 р.

Таким чином всі кошти, що перебували на депозитних рахунках ОСОБА_1 у ПАТ «ПриватБанк» та ПАТ «ІМЕКСБАНК» були внесені нею в період шлюбу. Доказів на підтвердження того, що вони є її особистою власністю, ОСОБА_1 не надала. Оскільки зазначені кошти були зняті відповідачкою в період шлюбу, і позивач не надав доказів на підтвердження того, що вони були використані не в інтересах сім'ї, суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину цих вкладів, що становить 63 953,69 грн.

За інформацією наданою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 06.01.2016 р. № 67/10/1-21, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10026/0143 на який зараховується заробітна плата, залишок на рахунку 2 265,11 грн.;

Крім того вона має спеціальні позабалансові компенсаційні рахунки зі спеціальним режимом використання в національній валюті, зокрема

№ НОМЕР_2 у ТВБВ № 10026/0147 (раніше № 8142/0436) нараховані компенсаційні виплати (1997 р.) - 323,40 грн.

НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/0147 (раніше № 8142/0436) компенсаційні виплати (1997 р.) - 1 348, 60 грн.

Кошти на зазначені рахунки ОСОБА_1 були внесені до укладення шлюбу, будь-яких інших рахунків, в тому числі депозитних у неї в ПАТ «Державний ощадний банк України» немає, а тому суд помилково відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання грошових коштів, що знаходяться на зазначених рахунках особистою приватною власністю ОСОБА_1

Доказів наявності в ОСОБА_1 на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк України» грошових вкладів на загальну суму 131 806,04 грн., сторони не надали. .

Відповідно до інформації наданої ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» від 27.11.2015 р. № 41/3-12/830-БТ, залишок грошових коштів на картковому рахунку № НОМЕР_10 від 22.07.2007 р. станом на 26.11.2015 р. складає 3 385,18 грн. Зазначений рахунок було відкрито для соціальних виплат на дитину в національній валюті, а тому кошти, що знаходяться на цьому рахунку не є спільною сумісною власністю подружжя. Рахунок № НОМЕР_14 від 03.12.2004 р. був закритий 04.04.2014 р., тобто до розірвання шлюбу, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ коштів, що знаходяться на рахунках в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик».

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та поділ майна подружжя, що є їх спільною сумісною власністю, а також задоволення частково зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та на кошти, що знаходяться в Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10026/0143 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк»; рахунку № НОМЕР_2 у ТВБВ № 10026/0147 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк»; рахунку № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/0147 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скаргиОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на кошти, що знаходяться в Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк» на:

- рахунку № НОМЕР_1 у ТВБВ № 10026/0143 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк»,

- рахунку № НОМЕР_2 у ТВБВ № 10026/0147 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк»

- рахунку № НОМЕР_3 у ТВБВ № 10026/0147 філії Головного управління по м. Києві та Київській області АТ «Ощадбанк».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: