Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2065/14-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 34 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на додаткове рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 8 березня 2014 року о 5 годині 05 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «VOLVO-S80», державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, рухаючись по вул. Московській у м. Ніжині, в темну пору доби, не обравши безпечної швидкості руху та не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, здійснив наїзд на належний їй автомобіль марки «ЗАЗ-SENS», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та рухаючись далі, здійснив наїзд на придорожнє дерево.

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

На момент ДТП автомобіль марки «VOLVO-S80», державний номер НОМЕР_1, відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахований не був.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку 55312 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди .

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 55312 грн. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, 553 грн. 12 коп. судового збору та 1107 грн. витрат за проведення судової експертизи.

В задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2017 року відмовлено у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2017 року і ухвалити нове - про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 10000 грн..

Зокрема, зазначає, що відповідно до ст.ст. 38,40 ЦПК України він брав участь у справі в статусі представника відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями договору про надання правової допомоги № 02/12/16-1 від 2 грудня 2016 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордером на надання правової допомоги.

Вважає, що наявні у матеріалах справи копії акта здачі-приймання наданих послуг № 1 за договором про надання правової допомоги № 02/12/16-1 від 2 грудня 2016 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 2 грудня 2016 року, засвідчують факт надання правової допомоги ОСОБА_2 Під час розгляду справи не було заявлено клопотання про надання оригіналів вказаних документів.

Також вказує, що у разі відмови у стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції повинен був винести ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати.

Матеріали справи свідчать, що, розглянувши спір, суд не вирішив питання про відшкодування ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, що в подальшому стало підставою для звернення його представника до суду із відповідною заявою.

За результатами розгляду даної заяви суд ухвалив додаткове рішення, яким відмовлено у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За правилами ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження сплати ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 10000 грн., суду надано квитанцію до прибуткового касового ордера від 20 грудня 2016 року, видану адвокатом ОСОБА_1, з яким відповідач уклав договір про надання правової допомоги.

Оскільки зазначена квитанція видана не банківською установою, даний документ не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу.

З огляду на вищезазначене, суд обгрунтовано відмовив у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2В зазначених коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу суд повинен був постановити ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення, є безпідставним, оскільки відповідно до розяснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», суд постановляє таку ухвалу у разі порушення питання про ухвалення додаткового рішення з підстав, які не передбачені ст.220 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 308, 313, 314, 315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Додаткове рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: