Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Черкаського міського РЕМ публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», третя особа - виконуючий обов'язки директора Черкаського міського РЕМ публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» ОСОБА_5, про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року, додаткове рішення апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він працював на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (далі - Черкаський міський РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго»). Наказом № 166-п від 28 грудня 2015 року його було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

Зазначав, що накази, за якими на нього було накладено дисциплінарні стягнення, винесені з порушенням трудового законодавства, при цьому він не був з ними ознайомлений. Крім того, в зазначених наказах повторюються підстави та проступки, за яких накладено дисциплінарне стягнення, а відтак відсутня систематичність порушення трудових обов'язків.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням поданих уточнень просив поновити його на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 8 000 грн, визнати незаконним та скасувати накази про накладення дисциплінарних стягнень № 32 від 06 лютого 2015 року, № 40 від 11 лютого 2015 року, № 146 від 26 травня 2015 року, № 149 від 28 травня 2015 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня

2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня

2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня

2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» з

28 грудня 2015 року.

Стягнуто з Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 52 160 грн 40 коп.

Стягнуто з Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Визнано незаконними та скасовано накази, видані директором Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго»: - за № 32 від

06 лютого 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення»; - за № 40 від 11 лютого 2015 року «Про результати позапланової перевірки комісією ПАТ «Черкасиобленерго»; - за № 146 від 26 травня 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення »; - за №149 від 28 травня 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішення апеляційного суду Черкаської області від

26 жовтня 2016 року резолютивну частину рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року доповнено словами про визнання незаконними та скасування зазначених наказів в частині накладення на позивача ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Черкасиобленерго» -

ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та додаткове рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 за п. 3 ст. 40 КЗпП України було здійснене з дотриманням норм трудового законодавства, відповідачем не порушено порядок накладення дисциплінарних стягнень у вигляді доган та звільнення, у позивача відібрані пояснення, враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу позивача, який раніше був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, при цьому згоду на звільнення позивача надав цехком Черкаського міського РЕМ.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 був необґрунтовано звільнений з роботи за п. 3

ст. 40 КЗпП України, оскільки жодне із застосованих дисциплінарних стягнень не було накладено правомірно.

Додатковим рішенням апеляційного суду було зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню щодо визнання незаконними та скасування оскаржуваних наказів в частині накладення на нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

Висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював в Черкаському міському РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» з травня 2003 року.

Наказом № 59-п від 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 був переведений з посади старшого інспектора енергозбуту Черкаського міського РЕМ на посаду начальника енергоінспекції Черкаського міського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго».

Згідно наказу № 166-п від 28 грудня 2015 року ОСОБА_4 було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, а саме: неналежне виконання доручень керівництва в рамках своїх функціональних обов'язків, передбачених п. п. 3.3.1., 3.2.35 посадової інструкції № 437, з урахуванням застосованих раніше до нього заходів дисциплінарного стягнення у вигляді доган, за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для видання наказу про звільнення стали службова записка першого заступника директора енергозбуту та комерційної діяльності ОСОБА_7 від 29 вересня 2015 року, рішення цехового комітету Черкаського міського РЕМ про надання згоди на звільнення (протокол № 31 від 29 вересня 2015 року), накази про накладання дисциплінарного стягнення № 32 від 06 лютого 2015 року; № 40 від 11 лютого 2015 року; № 146 від

26 травня 2015 року та № 149 від 28 травня 2015 року.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП Українисуд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 22; 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147(-1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що накладення дисциплінарних стягнень у вигляді доган згідно наказів № 32 від 06 лютого 2015 року; № 40 від 11 лютого 2015 року; № 146 від 26 травня 2015 року та № 149 від 28 травня 2015 року відбулось з порушенням встановленого порядку накладення дисциплінарних стягнень, а саме за наказами № 32 та

№ 40 позивач був підданий дисциплінарному стягненню за одне й теж правопорушення, при цьому наказ № 32 винесено з порушенням строку накладення дисциплінарного стягнення, а при винесенні наказу № 40 ОСОБА_4 перебував на лікарняному. Наказ № 146 не відповідає вимогам ст. ст. 147 - 149 КЗпП України, а наказ № 149 винесений також за те ж правопорушення, що і наказ № 146.

Статтею 147 КЗпП Українипередбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується зі висновками суду апеляційної інстанції про відсутність у діях ОСОБА_4 систематичності порушень трудової дисципліни, що є підставою для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, апеляційним судом враховано, що ОСОБА_4 був членом виборного органу профспілкової організації, а тому відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» для його звільнення необхідно було отримати попередню згоду виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок), що відповідачем зроблено не було.

При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, судом було враховано положення ст. 237-1 КЗпП України та зазначено з чого виходив суд апеляційної інстанції при визначенні розміру її відшкодування у сумі 5 000 грн.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається представник ПАТ «Черкасиобленерго» - ОСОБА_6 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції та при їх дослідженні і встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Законним та обґрунтованим є також ухвалення судом апеляційної інстанції додаткового рішення, враховуючи, що при ухваленні рішення судом не було вказано в якій частині визнавались незаконним та скасовувались оскаржувані накази.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 вересня

2016 року, додаткове рішення апеляційного суду Черкаської області від

26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана