У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, який обгрунтувала тим, що 29 квітня 2008 року між нею та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти у розмірі 32 тис. доларів США зі сплатою 13,5 % річних та зобов'язалась повернути отриманий кредит у повному обсязі не пізніше 26 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки № 84501, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 23 березня 2009 року між ОСОБА_2 та банком укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 29 квітня 2008 року № 0 щодо зміни розміру ануїтетних платежів. Позивач вважає, що під час укладення вищевказаного кредитного договору банком допущено помилку, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно дост. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, відмовляючи у задоволенні позову, обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного правочину та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Доводи позивача стосовно того, що банк допустився помилки під час укладення оспорюваного кредитного договору в графіку розрахунку, а тому це є підставою для визнання його недійсним є необгрунтованими, оскільки сума заборгованості, яка виставлена банком при спробі дострокового погашення позивачем кредиту, виникла у зв'язку з передбаченим умовами договору обов'язком сплатити всі відсотки за користування кредитом до квітня 2018 року, а також у зв'язку з нарахуванням підвищеної відсоткової ставки за прострочення та несвоєчасну сплату щомісячних платежів за кредитним договором.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено, та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та додаткової угоди, за касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак