Справа № 2/243/2611/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю прокурора Граневської О.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 опіки та піклування Словянської міської ради, в інтересах малолітньої: ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач ОСОБА_3 опіки та піклування Словянської міської ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_4, звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 08.02.2017 року до служби у справах дітей Словянської міської ради надійшло повідомлення з КЛЗП «Міська дитяча лікарня», в якому було зазначено, що 07.02.2017 року до лікарні поступила дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без матері, оскільки остання залишила дівчинку на сусідку. 10.02.2017 року за зверненням ОСОБА_2 було надано дозвіл забрати дитину з дитячої лікарні до родини. Згідно повідомлення КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» від 07.03.2017 року зазначено, що до лікарні вдруге за останній місяць, а саме: 07.03.2017 року поступила дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з пияцтвом матері. Перебування дитини в таких умовах загрожує її життю та здоровю. Спеціалісти служби у справах дітей розяснили ОСОБА_2, що питання повернення дитини до родини буде вирішуватися на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, лише після її обстеження в КЛПЗ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» та надання відповідної довідки. Зазначили, що 27.03.2017 року ОСОБА_2 вчинила скандал в КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» у присутності персоналу, хворих дітей і їх матерів, у звязку з чим адміністрація лікарні не може допускати матір для відвідування дитини. 20.03.2017 року ОСОБА_2 було встановлено діагноз: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Зловживання зі шкодою для здоровя». Рекомендовано продовжити нагляд у лікаря-нарколога. 29.03.2017 року комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність відібрання у ОСОБА_2 дитини без позбавлення її батьківських прав. У звязку з викладеним вважають необхідним відібрати без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_2 її малолітню доньку ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності №29/01-841 від 05.04.2017 року (а.с.14) в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві, додатково зазначив, що до вказаних подій у позовній заяві, ОСОБА_2 на обліку у лікаря-нарколога не перебувала та будь-яких повідомлень стосовно неї до 08.02.2017 року їм не надходило. Він не має можливості надати будь-які документи на підтвердження перебування відповідача у стані алкогольного спяніння 07.03.2017 року та притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки такі документи відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що вона матір-одиначка, має двох дітей малолітню ОСОБА_4 та повнолітнього сина. 08.02.2017 року у звязку з тим, що в неї вдома було холодно та аби її донька не захворіла, вона попрохала сусідів залишити в себе на ніч доньку, бо в них вдома значно тепліше. Дитина при цьому не хворіла та чому її сусіди викликали швидку допомогу їй не відомо. Наступного дня вона одразу поїхала забирати дитину з лікарні. 07.03.2017 року вона запросила до себе додому сусідів рубати дрова, при цьому хтось викликав поліцію та лікарі разом зі службою у справах дітей забрали її доньку, при цьому вона не перебувала в стані алкогольного спяніння. Зауважила, що вона ніколи не перебула на обліку у лікаря-нарколога, старшу дитину виховувала самостійно та завжди намагалася забезпечити дітей всім необхідним. Іноді вона дійсно просила побути з дитиною сусідів з 08-00 години до обіду, оскільки, аби забезпечити доньку всім необхідним, вона вимушена працювати, так як їй ніхто не допомагає з вихованням та матеріальним забезпеченням дитини.

Прокурор Граневська О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, у звязку з відсутністю на те обєктивних підстав та недоведеністю позивачем необхідності розлучення малолітньої дитини зі своєю матірю.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження серії І-НО № 737760, ОСОБА_2 є матірю малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 4 від 08.04.2017 року (а.с.5).

Як вбачається з наказу Служби у справах дітей Словянської міської ради Донецької області № 112-о від 24.03.2017 року, ОСОБА_4 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.7).

Згідно Інформації про дитину ОСОБА_4 КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» № 105 від 08.02.2017 року, 07.02.2017 року до лікарні поступила дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доставлена без матері, яка кинула дитину на сусідку та відсутня вже декілька днів (а.с.8).

Відповідно до Інформації про дитину ОСОБА_4 КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» № 162 від 07.03.2017 року, 07.03.2017 року до лікарні поступила дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з пияцтвом матері (а.с.9).

Згідно Інформації про дитину ОСОБА_4 КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» № 205 від 28.03.2017 року, 27.03.2017 року матір дитини ОСОБА_4 неприпустимо поводить себе у лікарні під час відвідування дівчинки (а.с.10).

Відповідно до довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» від 20.03.2017 року, ОСОБА_2 перебувала на обстеженні з 14.03.2017 року по 20.03.2017 року, встановлено діагноз: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Зловживання зі шкодою для здоровя» (а.с.11).

При цьому, як вбачається з акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5 за адресою: вул. Богомольця, буд. 1 від 10.02.2017 року, для дитини створено задовільні умови проживання. Для дитини придбано дитячий манеж, постільна білизна, дитячий одяг, коляска, харчування, предмети догляду за дитиною відповідного віку. Крім того, зазначено, що ОСОБА_2 любить свою доньку, піклується про дитину (а.с.12).

Згідно повідомлення Словянського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 10.05.2017 року, ОСОБА_2 була попереджена про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.28).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Пунктами 2-5 ст. 164 СК України, передбачені підстави для позбавлення батьківських прав, які згідно положень ч. 1 ст. 170 можуть слугувати підставами для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Зокрема, це ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія батьків а також випадки, коли батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

При вирішенні спору щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Так, підставами для відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав є, серед іншого, ухилення батьками від виконання своїх обовязків по вихованню дитини та випадки, коли залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання.

Законодавство України не деталізує зазначені поняття, і не встановлює жодного механізму оцінки того, чи дійсно дитині загрожує небезпека у разі її проживання з батьками. Єдиного підходу до розуміння цих понять немає вони є оціночними категоріями, і їх застосування залишається на розсуд судді, що приймає рішення у конкретній справі.

Під час розгляду даної категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, де зазначено, що основним підґрунтям для ухвалення судового рішення не можуть бути лише відомості, отримані від органів опіки та піклування, оскільки це фактично ставить батьків у вразливе становище при розгляді справи судом. У справі Савіни Європейський Суд підкреслив, що національні органи не спробували поліпшити умови проживання дітей, надавши фінансову допомогу, а зосередилися на тому, щоб відібрати дітей.

У відповідності до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, ОСОБА_3 опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З Висновку ОСОБА_3 опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області № 29/01-790 від 19.04.2017 року про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав вбачається, що орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, вважає доцільним відібрати у матері ОСОБА_2 дитину ОСОБА_4, без позбавлення матері батьківських прав (а.с.13).

Однак, вирішуючи даний спір, суд критично оцінює вищевказаний висновок та не може погодитися з ним, оскільки він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини, оскільки суду не надано жодного обєктивного доказу необхідності відібрання малолітньої дитини від матері, оскільки остання хоча і не неофіційно, але працює, має належний матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дитини, до адміністративної відповідальності не притягалася та, як зазначено службою у справах дітей у графі стосунки, традиції у сімї акту обстеження умов проживання, - ОСОБА_2 любить свою доньку, піклується про дитину.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Декларація прав дитини від 20.11.1959 р. (п.6) вказує, що дитина може бути розлучена з матірю лише у винятковій ситуації. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р. (ст. 9) зазначає про те, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналізуючи викладені норми закону та враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має для дитини матір, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не доведено виняткової ситуації для необхідності відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів.

Разом з тим слід зазначити, що постановлення рішення суду на підставі висновку ОСОБА_3 опіки та піклування про доцільність відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав не передбачено чинним законодавством, оскільки даний висновок є лише одним з доказів в цивільній справі та має оцінюватися у сукупності з іншими доказами в цивільній справі.

Проаналізувавши надані сторонами в силу ст.60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 опіки та піклування Словянської міської ради, в інтересах малолітньої: ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 74, 77, 212, 213, 214, 215, ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 182-184, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 опіки та піклування Словянської міської ради, в інтересах малолітньої: ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6