Єдиний унікальний номер 235/471/17 Номер провадження 22-ц/775/1046/2017
Головуючий у 1 інстанції: Назаренко Г.В. Єдиний унікальний номер 235/471/17
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1046/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не дав належної оцінки показам відповідача, який вказав, що купив квартиру за 100 000 грн., тоді як в договорі купівлі - продажу зазначено суму 20 205 грн.. Таким чином, відповідач сам підтвердив факт того, що договір купівлі - продажу містить інформацію, яка не являється правдивою. Не взято до уваги пояснення третьої особи - представника органу опіки та піклування про те, що згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» він та його дружина повинні були отримати згоду органу опіки та піклування на продаж спірної квартири, однак, не зробили цього, а, навпаки, замінили паспорти, щоб уникнути процедури отримання дозволу органу опіки та піклування на відчуження квартири, чим порушили права дитини. При цьому взято до уваги тільки те, що вони замінили паспорти, щоб не було записів про народження дітей. Але факт народження дітей підтверджується свідоцтвом про їх народження, а не відміткою у паспорті. Також не взято до уваги поведінку сторін договору купівлі - продажу після нібито вчинення цього договору. Він з дружиною постійно мешкали в цій квартирі з моменту купівлі - продажу та до моменту звернення до суду майже вісім років. Відповідач цей факт не заперечував та дав пояснення, що нібито дозволив їм там проживати без укладання договору оренди, не отримуючи від них ніякої оплати та жодного разу не виказував позивачеві необхідності звільнити квартиру. Всі ці обставини свідчать про те, що договір купівлі - продажу квартири, якщо й був укладений, то внаслідок помилки та обману. Судом порушені норми процесуального права, він та третя особа не були присутніми при допиті свідків, що позбавило їх можливості поставити їм питання. Суд позбавив позивача прав, передбачених ст.ст. 27, 31 ЦПК України. У разі повторної неявки позивача суд мав залишити позов без розгляду, натомість провів судове засідання та ухвалив рішення, яке, на думку позивача, не відповідає дійсним обставинам справи та не являється справедливим.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти скарги та просив рішення залишити без зміни.

Позивач, відповідач та треті особи в засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце справи повідомлені, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток 16 червня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та телефонограмою, отриманою 08 червня 2017 року представником третьої особи органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального закону.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 липня 2009 року між ОСОБА_1, як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 42,2 кв. м., в тому числі житловою площею 26,8 кв. м. за 20 205 грн., які продавець отримав повністю до підписання цього договору. За даними комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Красноармійськ загальна інвентаризаційна оцінка квартири становить 20 205 грн.. Ця квартира належить продавцю: 1/2 частина на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 22.05.2007 року Комунальним підприємством «Управління міського господарства», ? частина на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 30.01.2008 року приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу.

Спірний договір купівлі - продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10 17 липня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 3125. Реєстраційний запис про реєстрацію цього договору купівлі - продажу внесено у Державний реєстр правочинів, дата та час реєстрації 17.07.2009 року о 13.51 год. реєстраційний номер 3535618.

У договорі зазначено, що сторони уклали його, перебуваючи у здоровому розумі, ясній пам'яті, діючи добровільно, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Згідно п.9 вказаного договору сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

У п.7 договору зазначено, що продавець засвідчив, зокрема, що правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх чи непрацездатних дітей.

Згода дружини продавця - ОСОБА_3 - на укладання цього договору отримана у встановленому законом порядку і викладена у окремій заяві, справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_10, приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 17 липня 2009 року за реєстром за № 3124.

Також у окремій заяві на ім'я приватного нотаріуса ОСОБА_10 позивач засвідчив той факт, що малолітніх та неповнолітніх дітей не має, і треті особи, які могли б ставити питання про визнання за ними права на спільну власність на відчужувану квартиру відсутні. Справжність підпису позивача на цій заяві посвідчена нотаріусом.

Згідно з довідкою, виданою «Красноармійським центром єдиного замовника» від 17.07.2009 року, яка була надана до нотаріальної справи, в спірній квартирі ніхто не зареєстрований з 21.11.2008 року.

Звертаючись із даним позовом позивач посилався на те, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до нього про захист права власності. Ознайомившись із позовом від дізнався про те, що нібито 17.07.2009 року він уклав договір купівлі - продажу належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2. Він не мав наміру укладати договір купівлі - продажу квартири та ще і за такою ціною 20 205 грн.. Він дійсно був у нотаріуса приблизно у той час, оскільки приблизно у червні - липні 2009 року взяв у борг у ОСОБА_6 30 000 грн. та з метою забезпечення його обов'язку повернути кошти вони домовились про оформлення розписки у нотаріуса та договору застави квартири. Позичені кошти він повернув приблизно через рік та продовжував проживати у квартирі, не підозрюючи, що вона вже не є його власністю. Також він не звертався до органу опіки та піклування за дозволом на продаж цієї квартири, бо не мав наміру її продавати, а малолітня дитина проживала разом з ними у цій квартирі. Посилаючись на статті 202, 203, 213, 215 ч.1, 216 ч.1, 229 ч.1, 230 ч.1, 526,545, 635, 637,657 ЦК України, пункт1 статті 3, статтю 27 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789 -ХII, пункт 2 статті 177 СК України, частину 3 статті 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України просив визнати зазначений договір купівлі - продажу квартир недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із його недоведеності, зокрема з того, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти навмисно введення покупцем в оману продавця та помилки продавця стосовно природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суд встановив, що договір вчинено у письмовій формі, нотаріально посвідчено, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Ціна договору визначена за домовленістю сторін у розмірі 20 205 грн., що відповідає загальній інвентаризаційній оцінці квартири станом на час укладання договору та вимогам ч.1 ст. 632 ЦК України. Гроші за договором отримано продавцем до підписання договору, про що зазначено у пункті 4 договору та окремо власноруч написано позивачем перед його підписом у договорі фразу «гроші за договором отримав повністю».

Згідно з п.14 договору купівлі - продажу продавець зобов'язується сплатити заборгованість з комунальних послуг, знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, звільнити від речей та вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали і передати квартиру покупцеві в день підписання цього договору.

Пунктом 6 договору сторони визначили, що під передачею вказаної квартири за цим договором сторони розуміють прийняття покупцем належності речі, а саме: ключів від квартири чи технічного паспорту на квартиру.

Суд перевірив доводи позивача про те, що він був у нотаріуса з метою оформлення розписки про отримання коштів у борг від ОСОБА_6 та оформлення договору застави для забезпечення виконання своїх зобов'язань та допитав в судовому засіданні у якості свідків нотаріуса ОСОБА_10 та ОСОБА_6, показаннями яких спростовано зазначені доводи позивача. Зокрема, свідок ОСОБА_10 показала, що перед підписанням договору купівлі - продажу квартири вона оголошувала текст договору вголос, роз'яснювала його зміст і правову природу, запитала, чи отримав продавець гроші за квартиру, після отримання позитивної відповіді сторони підписали договір. Для виявлення складу сім'ї бралась до уваги довідка з місця проживання, згідно якої зареєстрованих в квартирі осіб на час видачі довідки не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач із сім'єю проживає у спірній квартирі до цього часу не є підставою для визнання договору недійсним. Відповідач пояснив, що на час купівлі квартири він мешкав у м. Київ та дозволив ОСОБА_1 з родиною деякий час проживати в квартирі з умовою оплати комунальних послуг. Після виникнення необхідності у користуванні квартирою ОСОБА_1 відмовився її звільнити у зв'язку з чим він звернувся з позовом до ОСОБА_1 про захист права власності.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що на час укладання договору купівлі - продажу квартири право користування квартирою мали малолітні діти не може бути підставою для скасування рішення.

Із копій свідоцтва про народження дітей вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто станом на час укладення спірного договору вони мали малолітню дитину сина ОСОБА_9.

Встановлено, що позивач та його дружина ОСОБА_3 з метою уникнення процедури отримання дозволу органом опіки та піклування на відчуження квартири здійснили заміну паспортів, у яких не зазначили про наявність у них дитини, приховали від нотаріуса факт наявності у них малолітньої дитини, безпосередньо у договорі та у окремій нотаріально посвідченій заяві позивач засвідчив той факт, що малолітніх та неповнолітніх дітей не має, надали довідку про те, що в спірній квартирі ніхто не зареєстрований.

Отже, позивач та третя особа ОСОБА_3, які є одночасно законними представниками неповнолітньої дитини при укладенні правочину, який впливає на права дитини, повинні діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від них таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно не може бути підставою для визнання договору недійсним за позовом батька, який зловживав своїми правами законного представника дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

В.М. Новосядла