У Х В А Л А

іменем україни

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Євграфової Є.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_4 існувала усна домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1. На виконання цієї домовленості він 10 грудня 2012 року передав її представнику - ОСОБА_5 передплату у розмірі 10 тис. доларів США, про що остання написала розписку. Відповідач надала йому ключі від зазначеної квартири та дозволила у ній проживати. У подальшому вона надала йому для ознайомлення попередній договір про намір укласти договір купівлі-продажу цієї квартири, проте він не був згоден із умовами цього попереднього договору, тому від його підписання відмовився.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що грошові кошти вона не повернула, ОСОБА_3, з урахуванням уточнень позовних вимог, на підставі ст. 1212 ЦК України просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 269 500 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 269 500 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки відомості про те, що ОСОБА_5, яка отримала грошові кошти та написала розписку, передала їх власнику квартири, яка була предметом домовленості, ОСОБА_4 відсутні.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що сторони порушили форму попереднього договору купівлі-продажу, оскільки не посвідчили його нотаріально, а факт передачі грошових коштів ОСОБА_5 саме як представнику відповідача підтверджується розпискою та довіреністю, виданою ОСОБА_4 на її ім'я, тому грошові кошти підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 10 грудня 2012 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 як представнику ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 10 тис. доларів США в якості передоплати за усною домовленістю про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4

У подальшому ОСОБА_4 надала йому ключі від квартири та дозволила у ній проживати.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4 надала йому для підписання попередній договір про намір укласти договір купівлі-продажу цієї квартири, проте він не був згоден із умовами цього попереднього договору, тому від його підписання відмовився. Грошові кошти, передані її представнику ОСОБА_5, вона не повернула.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року № 6-122 цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Наведеного апеляційний суд не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позову про стягнення грошових коштів, переданих позивачем в рахунок передоплати за придбання квартири, на підставі положень ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами існувала домовленість і кошти були передані на виконання цієї домовленості, про що зазначено у розписці (а.с. 9).

При цьому згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Оскільки між сторонами у передбаченій цивільним законодавством формі вчинено дії з породженням відповідних правовідносин у майбутньому, тому висновки апеляційного суду, про відсутність між сторонами договірних правовідносин є передчасним.

Також у силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України не може залишитись в силі й рішення районного суду, оскільки суд не встановив характеру спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не перевірив, чи містить домовленість сторін елементи різних договорів, а саме попереднього договору купівлі-продажу квартири, договору завдатку та договору найму (оренди) житла.

Згідно з ч. 2 ст. 130 ЦПК України попереднє судове засідання проводиться суддею за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та у порушення ч. 4 ст. 10, п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не уточнив позовних вимог ОСОБА_3.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України доводів сторін по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

Є.П.Євграфова