АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6364/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третя особа Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 04.04.1986 померла її мати, яка працювала примусово у Німеччині в період з 11.06.1942 по 05.04.1945 на різних підприємствах і у 1945 році прибула з м. Гонафель по репарації з німецького полону у Великописаревський район Сумської області.

Зазначала, що її мати входила до складу осіб, яким передбачались компенсаційні виплати як жертвам нацистських переслідувань, що здійснював Український національний фонд «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті Міністрів України в період з 11.09.2000 по 31.12.2006, а також що право на отримання таких виплат мали і спадкоємці осіб, які постраждали від нацистських переслідувань. Оскільки позивач хоча і не зверталась до Фонду за отриманням компенсаційної виплати як спадкоємець після померлої матері у зв'язку з відсутністю такої можливості, адже проживала і в теперішній час проживає у Бельгії, вважає, що виділені кошти мали адресний характер та були призначені безпосередньо кожній особі, яка постраждала від нацистських переслідувань, а тому просить відновити її право на отримання компенсаційної виплати після померлої матері та стягнути визначену суму з Державного бюджету України.

Виходячи з того, що в Україні Німецький Федеральний фонд «Пам'ять, відповідальність і майбутнє» здійснював виплати з серпня 2001 року через Український національний фонд «Взаєморозуміння та примирення», який був ліквідований Постановою КМУ №455 від 27.04.2011 і правонаступником якого є Міністерство соціальної політики України, а також що Державна казначейська служба є самостійною юридичною особою, яка не є учасником спірних правовідносин - суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 пред'явлені до неналежного відповідача, у зв'язку чим залишив їх без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Печерського районного суд м. Києва від 25 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас5-77), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення компенсаційних виплат на користь позивача як спадкоємця померлої матері, яка була жертвою нацистських переслідувань.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, вірно встановив спірні правовідносини та правильно застосував норми права, що їх регулюють.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, а також, що відповідно до ст.176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями створених нею юридичних осіб, а юридичні особи не відповідають за зобов`язаннями держави, а тому Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у даній справі.

Встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року № 455 Український національний Фонд «Взаєморозуміння і примирення» при Кабінеті міністрів України був ліквідований та правонаступників немає.

Відповідно до Закону України від 24.12.2010 року № 2895-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» визначено, що правонаступником «Українського національного фонду «Взаєморозумінні і примирення» при Кабінеті Міністрів України з питань компенсаційних виплат після його ліквідації визначено Міністерство соціальної політики України.

За таких обставин та виходячи з положень ч.1 ст.33 ЦПК України правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення пред'явлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на безпідставність чи невідповідність вимогам закону такого висновку суду, фактично зводяться до аналізу обставин, на які представник позивача посилалася в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна