Єдиний унікальний номер 242/5750/16-ц Номер провадження 22-ц/775/825/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Будулици М.С., Санікової О.С.,

секретар: Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобовязання забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби згідно вимог діючого законодавства за апеляційною скаргою Державного підприємства «Селидіввугілля» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобовязання забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби згідно вимог діючого законодавства.

В обґрунтування позову посилався на те, що він працював на шахті 40 комбінату «Красноармійськвугілля» з 09 липня 1970 р. по 26 червня 1971 р., в якості підземного гірничого працівника, де 24 лютого 1971 року отримав виробничу травму. З 01 липня 1974 р. по 27 травня 1991 р. працював на шахті «Гірник» комбінату «Красноармійськвугілля», в якості машиніста підйома, звідки звільнився за ст. 40 п. 2 КзпП УРСР, після звільнення отримував пенсію по інвалідності.

З 15 серпня 2002 року переведений на пенсію за віком на пільгових умовах, як шахтар довічно.

Загальний його стаж на підземних роботах більше 10 років.

Після звільнення з шахти по теперішній час не працює за станом здоровя, є інвалідом 1 «А» групи безстроково. Мешкає в квартирі, обігрів якого здійснює самостійно пічним опаленням вугіллям, послуги по центральному опаленню не надаються з звязку з їх відсутністю.

21 вересня 2016 р. ОСОБА_1 одержав листа № 01-2/79 від Державного підприємства «Селидіввугілля» в якому йому відмовлено в безоплатному забезпеченні вугіллям на 2016 р. з посиланням на той факт, що шахта «Гірник» на теперішній час не працює.

Останнє його місце роботи було Селидівське виробниче обєднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля» шахта «Гірник», правонаступником вказаного обєднання є відповідач по справі ДП «Селидіввугілля».

Шахта «Гірник» проходила періоди реорганізації, але знаходилася в складі вказаного обєднання.

01 березня 1995 року шахта «Гірник» приєднана до шахти «Курахівська» та переіменована в Шахтоуправління «Курахівське», яка в теперішній час є відокремленим підрозділом відповідача.

Після звільнення з шахти «Гірник» ОСОБА_1 отримував безоплатне вугілля як від шахти «Гірник», так і від Шахтоуправління «Курахівське».

Шахта «Гірник» була виведена з складу ДХК «Селидіввугілля» та увійшла до складу Селидівської дирекції з ліквідації шахт Державного підприємства «Донвуглереструктуризація» з 07 червня 2000 р., а ОСОБА_1 був звільнений з шахти 27 травня 1991 р.

ОСОБА_1 вважає таку відмову безпідставною та посилається на ст. 7, 43, 48 Гірничого Закону України, п. 12. 10 Галузевої угоди між Міністерствами палива та енергетики України. Зазначив, що пенсія призначена йому на пільгових умовах з 1991 року, має стаж на підземних роботах по видобутку вугілля понад 10 років.

Просив суд визнати неправомірними дії Державного підприємства «Селидіввугілля» про відмову йому на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби на 2016 р. та зобовязати відповідача забезпечити його безоплатним вугіллям на побутові потреби за 2016 р. у кількості 5,9 т. належної якості відповідно до умов колективного договору. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобовязання забезпечення безоплатним вугіллям на побутові потреби згідно вимог діючого законодавства задоволено.

Зобовязано Державне підприємство «Селидіввугілля» забезпечити ОСОБА_1 безоплатним вугіллям на побутові потреби за 2016 р. у кількості 5,9 т. належної якості відповідно до умов колективного договору.

Додатковим рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 травня 2017 року стягнуто з Державного підприємства «Селидіввугілля» в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Із вказаним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року не погодився відповідач - Державне підприємство «Селидіввугілля» і оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що при ухваленні зазначеного судового рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не врахував відповідні внутрішні (локальні) документи відповідача, відповідно до яких здійснюється забезпечення осіб паливом на побутові потреби, а також не вірно надав оцінку дійсним обставинам справи. Просить апеляційний суд скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про зобовязання забезпечити вугіллям на побутові потреби на 2016 рік у кількості 5,9 т.

В судове засідання апеляційного суду представник Державного підприємства «Селидіввугілля» не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявилися, надали до суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Селидіввугілля» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 43 Гірничого Закону України передбачено, що підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором: пенсіонерам, які пропрацювали на підприємствах з видобутку (переробки) вугілля, вуглебудівних підприємствах: на підземних роботах - не менше ніж 10 років для чоловіків і не менше 7 років 6 місяців - для жінок; на роботах, пов'язаних із підземними умовами, - не менше ніж 15 років для чоловіків і не менше 12 років 6 місяців - для жінок; на роботах технологічної лінії на поверхні діючих шахт чи на шахтах, що будуються, розрізах, збагачувальних та брикетних фабриках - не менше ніж 20 років для чоловіків і не менше 15 років - для жінок.

Відповідно до п. 12.10.1. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3 липня 2001р. (із змінами та доповненнями), зареєстрованої в Міністерстві праці та соціальної політики України 07.08.2001 року № 71, порядок забезпечення паливом на побутові потреби і надання компенсації витрат за спожиті електроенергію та газ працівниками і пенсіонерами Підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами на Підприємствах відповідно до Гірничого закону України, цієї Угоди, а також Переліку професій працівників з видобутку (переробки) вугілля та працівників вугледобувних підприємств, яким безоплатно надається вугілля на побутові потреби (постанова Кабінету Міністрів України від 17.03.2001 року № 303), Порядком надання компенсації особам, які мають право на безкоштовне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках з централізованим опаленням (постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.2009 року № 887), Інструкцією про порядок забезпечення трудящих виробничих одиниць, підприємств і організацій вугільної промисловості паливом на побутові потреби від 11.05.76 р. у частині, що не суперечить вказаним вище нормативно-правовим актам.

Відповідно до пункту 12.10.3 вказаної вище Галузевої угоди, безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на рік на будинок або квартиру.

Безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, що живуть в Україні, незалежно від того, з якого Підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони відпрацювали в галузі, в тому числі на підземних роботах чоловіки не менше 10 років, жінки 7,5 років. Ця категорія осіб забезпечується побутовим вугіллям тим Підприємством, з якого вони вийшли на пенсію.

Особи, які мають право на безоплатне забезпечення побутовим вугіллям, але пішли на пенсію з підприємств інших галузей економіки України, забезпечуються паливом на побутові потреби відповідно до ст. 43, 48 Гірничого закону України за останнім місцем роботи на вуглевидобувному (перероблювальному) або шахтовуглебудівельному Підприємстві.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на шахті 40 комбінату «Красноармійськвугілля» з 09 липня 1970 р. по 26 червня 1971 р., в якості підземного гірничого працівника і з 01 липня 1974 р. по 27 травня 1991 р. працював на шахті «Гірник» комбінату «Красноармійськвугілля», в якості машиніста підйома, звідки звільнився за ст. 40 п. 2 КзпП УРСР по інвалідності 2 групи. Шахта «Гірник» була виведена з складу ДХК «Селидіввугілля» та увійшла до складу Селидівської дирекції з ліквідації шахт Державного підприємства «Донвуглереструктуризація» з 07 червня 2000 р., а ОСОБА_1 був звільнений з шахти 27 травня 1991 р. В період звільнення шахта знаходилася в складі Селидівського виробничого обєднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля».

Стаж підземної роботи позивача відповідає вимогам, зазначеним у ст. 48 Гірничого Закону України.

Відповідно до довідки Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Марія-2» м. Гірник, від 20.09.2016 року позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з пічним опаленням, будинок не газифікований (а.с. 5).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на позивача розповсюджуються положення ст. 43 Гірничого закону України, який має понад 10 років стажу на підземних роботах на підприємствах з видобутку вугілля та мешкає в будинку з пічним опаленням, відповідно і він має право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби у кількості 5 900 кг вугілля на рік та забезпечувати позивача безоплатним вугіллям на побутові потреби після виходу на пенсію, зобов'язано саме підприємство відповідача.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Селидіввугілля» про те, що у відповідності до статті 43 Гірничого Закону України та пункту 12.10.7 Галузевої угоди забезпечувати позивача паливом на побутові потреби повинно здійснювати гірниче підприємство «Шахта № 40 комбінату «Красноармійськвугілля» або його правонаступник, є безпідставними, оскільки після звільнення з вказаної вище шахти 26.06.1971 року позивач 01.07.1971 року працевлаштувався на шахту «Гірник», з якої і був звільнений 27.05.1991 року.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Селидіввугілля» про те, як юридична особа відповідач створений на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України № 237 від 26.05.2005 року внаслідок реорганізації Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» та не являється правонаступником ні Селидівського виробничого обєднання з видобутку вугілля, ні виробничого обєднання «Селидіввугілля», є безпідставними, оскільки Наказом № 94 від 07.06.2000 р. «ОК Укрвуглереструктуризація» створено Селидівську дирекцію з ліквідації шахт у складі державної компанії по реструктуризації підприємств вугільної промисловості «Укрвуглереструктуризація», також згідно цього наказу шахта «Гірняк» увійшла до складу Селидівської дирекції з ліквідації шахт компанії «Укрвуглереструктуризація», яка входила до Селидівського виробничого обєднання по добуванню вугілля «Селидіввугілля», яке фізично залишилося на території Державного підприємства «Селидіввугілля», а її періодична документальна передача з обєднання до обєднання не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства «Селидіввугілля» з питанням забезпечення вугіллям лише у другому півріччі 2016 року, що унеможливлює виписку вугілля за 2016 рік, є безпідставними, оскільки пунктом 12.10.3. Галузевої угоди передбачено, що списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня, станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Селидіввугілля» немає.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Селидіввугілля» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: