АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №624/271/17 Головуючий суддя І інстанції Куст Н. М.
Провадження № 22-ц/790/4192/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 25 травня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про поновлення договору оренди землі,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати договір оренди землі від 07 лютого 2007 року, що зареєстрований у Харківській регіональній філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 07 лютого 2007 року за №01, поновити та визнати укладеною додаткову угоду про поновлення зазначеного договору оренди землі, в наданій ним редакції та стягнути відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Кегичівського районного суду Харківської області від 28 квітня 2017 року відкрито провадження по справі.

24 травня 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, за якою просив суд вжити заходи забезпечення його позову шляхом встановлення заборони для всіх державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно на внесення будь-яких записів (змін) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо іншого речового ава (права оренди) на земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 62,9739 га, кадастровий номер 150010421, розташовану в територіальних межах Мажарської сільської ради Кегичівського району Харківської області; заборонити використання третім особам земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 62,9739 га, кадастровий номер 150010421, розташовану в територіальних межах Мажарської сільської ради (за межами населеного пункту) Кегичівського району Харківської області.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25 травня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, При цьому посилався на те, що ухвала прийнята судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, які призвели до неправильного вирішення питання. Забезпеченння позову є єдиним законним засобом вжиття заходів забезпечення позову, невжиття яких може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по цій справі.

В обгрунтування скарги також зазначив, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки тому, що на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, загальною площею 62,9739 га, кадастровий номер :15:001:0421 ним в 2016 році була посіяна озима пшениця, майбутній врожай якої є приватною власністю ОСОБА_3, яке може бути порушено в наслідку протиправних дій відповідача щодо продажу вказаної земельної ділянки третім особам.

В апеляційній скарзі посилався на практику Європейського суду з прав людини щодо продовження терміну дії договору оренди землі, як майнове право користування, захищене гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Про захист прав люлини і онсовоположних свобод" 1950р.

Колегія суддів, відповідно до ст. 305 ЦПК України за відсутності учасників судового засідання заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Виходячи з наведеної норми ч. 3 ст. 152 ЦПК України про співмірність видів забезпечення позову, допустимість і належність застосування засобу, зазначеного позивачем у заяві про забезпечення позову, визначається залежно від: обставин конкретної справи; з урахуванням природи спірних правовідносин та особливостей правового статусу осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим.

У даному випадку спір виник стосовно поновлення договору оренди землі, тому зазначені у заяві заходи забезпечення позову є непропорційним втручанням у діяльність державного орагану, що відповідно до наведеної норми ч. 3 ст. 152 ЦПК України є неприпустимим. Посилання в доводах скарги на практику Європейського суду з прав людини є безпідставним, оскільки стосується вирішення спору по суті, який у даному випадку не розглядався.

Оскільки таким чином оскаржену ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому з передбачених п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає, яка така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя

Судді колегії