Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Токмацької міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Управління Держгеокадастру у Токмацькому районі Запорізької області, виконавчий комітет Токмацької міської ради Запорізької області, про визнання частково недійсним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила поновити строк позовної давності для звернення до суду, який пропущений із поважних причин, визнати частково недійсним рішення Токмацької міськради від 12 лютого 2004 року № 23 у частині п. 1 додатку до нього про передачу у власність під порядковими номерами НОМЕР_1, де зазначені співвласники ОСОБА_6 із площею земельної ділянки 364 кв. м, ОСОБА_3 із площею земельної ділянки 243 кв. м, ОСОБА_5 із площею земельної ділянки 364 кв. м, та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06 квітня 2004 року серії НОМЕР_2, виданий на її ім'я.

На обґрунтування позову зазначала, що 06 квітня 2004 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1 із списком співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка у подальшому передала право власності її колишньому чоловіку ОСОБА_4

У січні 2015 року вона дізналася про існування додатку до рішення 25 сесії 24 скликання Токмацької міськради Запорізької області № 23, яке є списком громадян, яким земельні ділянки передаються. У цьому додатку зазначені співвласники ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Точна площа земельної ділянки - 0,0905 га або 905 кв. м. Дані зазначені у акті та похідні дані, що містилися у додатку, суперечать даним, зазначеним у технічній документації.

Про цей факт їй стало відомо лише у червні 2014 року.

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати частково недійсним рішення Токмацької міськради від 12 лютого 2004 року № 23 у частині п. 1 додатку до нього про передачу у власність під порядковим номерами НОМЕР_1, де зазначені співвласники ОСОБА_6 із площею земельної ділянки 364 кв. м, ОСОБА_3 із площею 243 кв. м, ОСОБА_5 із площею 364 кв. м, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 06 квітня 2004 року серії НОМЕР_2 та скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачами.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року, позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 12 лютого 2004 року № 23 у частині п. 1 додатку до нього щодо передачі у власність земельної ділянки під порядковими номерами НОМЕР_1, де зазначені співвласники ОСОБА_6 із площею земельної ділянки 364 кв. м, ОСОБА_8 із площею земельної ділянки 243 кв. м, ОСОБА_5 із площею земельної ділянки 364 кв.м.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії від 06 квітня 2004 року НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_3

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 3/8 частини земельної ділянки, що були внесені до Державного реєстру на підставі рішень державного реєстратора від 10 червня 2014 року № 13657398 та від 04 грудня 2015 року № 26746813 відповідно.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення не повністю відповідають зазначеним вимогам закону.

Судами встановлено, що за договором дарування від 23 вересня 2004 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, дарувальник безоплатно передав останньому 3/8 частки земельної ділянки, загальна площа якої становить 0,0971 га, розташованої на території АДРЕСА_2

ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 30 липня 1991 року 1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських, побутових будівель і споруд по АДРЕСА_3 що розташований на земельній ділянці розміром 925 кв. м. На зазначеній земельній ділянці знаходиться один глинобитний будинок, обкладений цеглою, літ. А-1, жилою площею 51,53 кв. м, та господарські, побутові будівлі і споруди, сіни а-1, сіни-1, сарай Б-1, сарай В, сарай Г, вбиральня Е, вбиральня И, паркан.

1/4 частини домоволодіння зареєстрована Пологівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за позивачем і записана у реєстрову книгу № 40 01 серпня 1991 року за реєстровим № 3574, про що на договорі міститься відповідна відмітка.

Згідно з даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 06 червня 2014 року, 1/4 частини домоволодіння, яка належить ОСОБА_3, по АДРЕСА_4 розміщена на земельній ділянці площею 565 м. кв.

Також установлено, що рішенням народного суду м. Токмак Запорізької області від 14 серпня 1984 року визнано право користування ОСОБА_6 земельною ділянкою по АДРЕСА_5 площею 180 кв. м, ОСОБА_11, площею 180 кв. м, що не було враховано при вирішенні питання про приватизацію земельної ділянки.

У п. 1 додатку до рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 12 лютого 2004 року № 23 про передачу у власність земельної ділянки під порядковими номерами НОМЕР_1 зазначені співвласники: ОСОБА_3 із площею земельної ділянки 243 кв. м, ОСОБА_12 та ОСОБА_6 із площею земельної ділянки по 364 кв. м на кожну, що не відповідає вищевказаному рішенню суду, договору купівлі-продажу від 30 липня 1991 року та фактичному користуванню сторін.

За даними відділу Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області від 13 серпня 2014 року № 01-01-04/2977 відомості по вищевказаній земельній ділянці у Державному земельному кадастрі були відсутні і лише після звернення ОСОБА_9 для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виявилося, що площа земельної ділянки складає 0,0905 га. Тому до документації із землеустрою були внесені відомості до Державного земельного кадастру, проведено державну реєстрацію земельної ділянки.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_6 ОСОБА_3 має у цьому будинку 1/4 частки, на яку припадає 227 кв. м, ОСОБА_5 - 3/8 частки, на яку припадає 339 кв. м, ОСОБА_4 - 3/8 частки, на яку припадає 339 кв. м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внесені зміни до Державного земельного кадастру та державна реєстрація земельної ділянки з її розміром у 0,0905 га не узгоджуються з додатком до рішення від 12 лютого 2004 року № 23, Токмацька міська рада належним чином не перевірила технічну документацію, не з'ясувала розміру земельних ділянок, що перебували у користуванні вищевказаних осіб.

Крім того, суди зазначили, що позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки про наявність додатку до рішення від 12 лютого 2004 року № 23 Токмацької міської ради Запорізької області вона дізналася у 2015 році під час розгляду в апеляційному провадженні цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки зі спільної часткової власності.

Проте з такими висновками судві повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивний (сам факт порушення права) так і суб'єктивний ( особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення ) моменти . Для правильного застосування ч. І ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6 - 267 цс 15 та постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152 цс 14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний державний акт виданий на ім'я ОСОБА_7 06 квітня 2004 року.

У ньому зазначена загальна площа земельної ділянки - 0,971 га.

Крім того, визначені частки співвласників, зокрема ОСОБА_7 - Ѕ частини, ОСОБА_6 - 3/8 частини, ОСОБА_5 - 3/8 частини.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку позовної давності майже через 11 років після видачі оспорюваного державного акта, позивачка посилалася на те, що про додаток до рішення Токмацької міської ради Запорізької області від 12 лютого 2004 року № 23, у якому зазначені співвласники ОСОБА_6 із площею земельної ділянки 364 кв. м, ОСОБА_5 - 364 кв. м і вона (ОСОБА_7.) - 243 кв. м, їй стало відомо у січні 2015 року під час розгляду в апеляційному провадженні цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі частки зі спільної часткової власності.

Проте зазначеним вище державним актом конкретно визначені частки співвласників та очевидним є їхні розмірі.

Суди на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на вказані обставини уваги не звернули, не перевірили доводів заяви ОСОБА_5 про застосування наслідків спливу позовної давності, у зв'язку із чим дійшли передчасного висновку про те, що такий строк позивачкою не пропущений.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик