АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Панченка М.М.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», треті особи: начальник Управління державної охорони України ОСОБА_4, кореспондент Телевізійної служби новин Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року,

встановила:

16 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «1+1» у вечірньому випуску програми «ТСН» о 19 год. 30 хв. в сюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» начальником Управління державної охорони України ОСОБА_4, наступного змісту: «Була інформація про те, що ОСОБА_10 застрелив … а можливо, хтось підробив, що застрелив, і що ОСОБА_1 спрацював суперпрофесійно - вивів ОСОБА_10 з поля зору… з поля підозри. Цю людину більше ніхто не знаходив, ця людина пропала безвісти. І саме ОСОБА_1 зробив це професійно».

Також просив зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 шляхом повідомлення диктором вечірнього випуску програми «ТСН» в ефірі телеканалу «1+1» про прийняте у даній справі рішення та про визнання судом недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 вищевказаної інформації не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Посилався на ті підстави, що позивач з квітня 2012 року займав посада керівника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України. Вищевказана інформація, що стосувалась його особи, була поширена серед невизначеного кола осіб - телеглядачів телеканалу "1+1". Поширена інформація є недостовірною, оскільки містить відомості про події, які не існували взагалі, а також є негативною, оскільки створює негативну соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, як особи, яка була співучасником злочину (вбивства), а тому порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

Оскільки поширення недостовірної інформації відбулось шляхом передання її по телебаченню в програмі "ТСН", то її спростування повинно відбуватися шляхом повідомлення диктором у вечірньому випуску програми «ТСН» про прийняте у даній справі рішення та про визнання судом поширеної інформації недостовірною.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводу обґрунтовує тим, що позивачем було доведено наявність сукупності всіх обставин, з якими пов'язується можливість задоволення судом позову про захист честі і гідності та спростування недостовірної інформації, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача Управління державної охорони України - Лисенко Біловицький В.В., представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» - Фокін С.О. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «1+1» у вечірньому випуску програми «ТСН» о 19 год. 30 хв. в сюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», під час інтерв'ю кореспондента ТСН ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_5, начальником Управління державної охорони України ОСОБА_9 було поширено інформацію наступного змісту: «Була інформація про те, що ОСОБА_10 застрелив … а можливо, хтось підробив, що застрелив, і що ОСОБА_1 спрацював суперпрофесійно - вивів ОСОБА_10 з поля зору… з поля підозри. Цю людину ніхто не знаходив, ця людина пропала безвісти. І саме ОСОБА_1 зробив це професійно». Вказаний сюжет містить недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність, ділову репутацію та є для нього негативною.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 постанови Пленуму).

При цьому у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт трансляції цього матеріалу на телебаченні в ефірі телеканалу «1+1».

Заперечуючи проти позову, ТОВ "Телерадіокомпанія "Студія «1+1" зазначало, що позивач не звертався до телеканалу з проханням надання запису, який транслювався ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «1+1» у вечірньому випуску програми «ТСН» о 19 год. 30 хв. Оскільки термін зберігання телепередачі від ІНФОРМАЦІЯ_1 сплинув, останній не може ні підтвердити, ні спростувати факт сповіщення спірного сюжету у телепередачі "ТСН" за змістом, викладеним у вигляді, наведеному позивачем.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що поширена інформація є оціночним судженням, оскільки її автором вжито слово "можливо", тобто останній припускає певну інформацію, а не стверджує її. При цьому суд дійшов висновку, що поширена інформація не є негативною, а з її змісту не вбачається, що вона ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації. Позивачем також не доведено, що поширення вказаної інформації призвело до негативних для нього наслідків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом із тим за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до наданого суду висновку експертного дослідження Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України №056/98 від 03.03.2016 р., у формі твердження негативну інформацію про ОСОБА_1 містять такі висловлювання:

- ОСОБА_1 ... вивів ОСОБА_10 з поля зору... з поля підозри;

- Цю людину більше ніхто не знаходив, ця людина пропала безвісти. І саме ОСОБА_1 зробив це ....

Разом з тим, у першому висловлюванні не йде мова про те, що позивач був безпосереднім учасником злочинних дій. Останнє також не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані стосовно позивача та підлягає перевірці на достовірність.

Друге сполучення вирвано з контексту.

З огляду на наявність у фразі "...ОСОБА_10 застрелив, а можливо хтось підробив, що застрелив" слова "можливо", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що оспорювана інформація допускає припущення, а тому не може тлумачитись як фактичне судження.

Вказані фрази є вираженням суб'єктивної думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки можливим діям позивача, не носять характеру однозначного твердження та не є свідченням порушення його особистих немайнових прав.

Крім цього, предметом дослідження спеціаліста був відеосюжет, наданий позивачем на оптичному носії DVD-R та його стенограмі, що були отримані з мережі Інтернет та не є належними доказами на підтвердження факту поширення вказаної інформації в ефірі телеканалу у незмінному вигляді.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом було першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/29455/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/5393/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.