Справа № 308/7927/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готри Т.Ю.,

суддів Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року в справі за позовом Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішень Ужгородської міської ради та повернення земельної ділянки територіальній громаді міста,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Ужгородська місцева прокуратура звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала тим, що рішенням 26-ої сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 року за №1507 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Коритнянській в м. Ужгороді. У подальшому, рішенням 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року за №1882 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Коритнянській в м. Ужгороді.

Посилаючись на те, що вказані рішення Ужгородської міської ради були прийняті всупереч вимог земельного та містобудівного законодавства, оскільки за генеральним планом м.Ужгорода зазначена земельна ділянка відносилась до земель багатоквартирної житлової забудови і використовувалась житлово-експлуатаційною організацією, цільове призначення якої було змінено з порушенням вимог ст.21 ЗК України, позивач просив суд постановити рішення, яким визнати незаконним та скасувати п. 2.77 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 року за №1507 та п. 1.7 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року за №1882. Повернути земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0161 площею 0,1000 га територіальній громаді міста Ужгорода.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року позов Ужгородської місцевої прокуратури задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. 2.77 рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 року за №1507 та п. 1.7 рішення 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року за №1882.

Повернуто земельну ділянку за кадастровим номером :67:001:0161 площею 0,1000 га територіальній громаді міста Ужгорода.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстави, передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог, відсутні.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав.

Представники прокуратури ОСОБА_4, ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності і зміна їх цільового призначення відповідно до цього Кодексу.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини 1-2 ст.116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України. А норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам передбачені статтею 121 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 26-ої сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 року за №1507 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Коритнянській в м. Ужгороді.

Рішенням 27 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 09.11.2015 року за №1882 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Коритнянській в м. Ужгороді.

На підставі рішення 26 сесії 6 скликання Ужгородської міської ради від 07.11.2014 року за №1507 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1

Земельна ділянка відповідно до класифікації видів цільового призначення земель віднесена до земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) код цільового призначення 02.01.

Управлінням Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :67:001:0161.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 186-1 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою був погоджений Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вище вказана земельна ділянка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_1, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.05.2017 року, наданим представником відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції на підтвердження доводів апеляційної скарги відповідача щодо належності йому спірної земельної ділянки, яка відповідачу ОСОБА_1 належить з моменту державної реєстрації права власності на неї з 16.11.2015 року.

Однак, оспорюючи правомірність рішень органу місцевого самоврядування, Ужгородська місцева прокуратура не порушує питання про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку відповідача ОСОБА_1

Положення статті 16 ЦК України передбачають захист цивільних прав та інтересів судом та визначають способи такого захисту, і встановлюють, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ефективним засобом захисту є такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідком, спричиненим цим порушенням.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймаючи нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Отже, скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття прав власності на земельну ділянку або укладення договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у такий спосіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшли висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як субєктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладення договору оренди) позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі №21-405а14 та від 24.03.2016 року у справі №916/187/15-г.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що даний позов, предметом якого є рішення Ужгородської міської ради про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та передачу у власність земельної ділянки, тобто ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки зазначені рішення органу місцевого самоврядування вичерпали свою дію шляхом їх виконання. Скасування цих рішень не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такий спосіб у відповідача ОСОБА_1 виникло право власності на спірну земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. А тому, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання незаконними та скасування спірних рішень Ужгородської міської ради, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні цих вимог Ужгородській місцевій прокуратурі слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги Ужгородської місцевої прокуратури про повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді м.Ужгорода є похідними від позовних вимог про визнання незаконними та скасування спірних рішень Ужгородської міської ради, які задоволенню не підлягають, тому й у їх задоволенні також слід відмовити.

Частиною 1 статтею 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод декларовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинно бути дотримано приписи справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Такі вимоги практики ЄСПЛ відображені у постанові Верховного Суду України від 8 вересня 2013 року №6-92 цс13.

Однак, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції на вище зазначені положення уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи, і у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові Ужгородській місцевій прокуратурі слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року скасувати.

У позові Ужгородської місцевої прокуратури до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про скасування рішень Ужгородської міської ради та повернення земельної ділянки територіальній громаді міста - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча :

Судді :