УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила зобов'язати ОСОБА_5 зареєструвати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 вони спільно побудували зазначений житловий будинок, який також є предметом спору у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Посилаючись на те, що відповідно до декларації від 25 червня 2014 року житловий будинок є готовим до експлуатації, проте на час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_5 скасував державну реєстрацію права власності на жилий будинок, а відсутність державної реєстрації права власності на жилий будинок перешкоджає прийняттю судом рішення про його поділ, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України та ними є:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суди попередніх інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15, та виходили з того, що відсутність державної реєстрації права власності на новозбудований жилий будинок не перешкоджає його поділу між колишнім подружжям за наявності для цього відповідних правових підстав, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що обраний ОСОБА_4 спосіб захисту її права шляхом зобов'язання ОСОБА_5 зареєструвати право власності на спірний жилий будинок не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М.Коротун