АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

22 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року,

встановила:

у квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати накази від 10.11.2015 р. та від 11.03.2016 р. про попередження про звільнення та звільнення з роботи, поновити його на посаді начальника адміністративно-господарського управління апарату Правління Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ПрАТ «Укрпрофоздоровниця») з 11.03.2016 р., стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, продовжити йому відпустку в зв'язку з хворобою, зобов'язати відповідача виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2007-2016 роки, зобов'язати виплатити грошову допомогу по тимчасовій непрацездатності з 25.03.2016 р. по 12.03.2016 р., та з 14.03.2016 р. по 01.04.2016 р., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 р. позов було задоволено частково - визнано незаконними та скасовано накази, поновлено позивача на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 166 803 грн. 36 коп., зобов'язано відповідача виплатити грошову допомогу по тимчасовій непрацездатності, стягнуто моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі, стягнуто судовий збір з відповідача.

Позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог та зобов'язати відповідача продовжити йому відпустку, виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку середньоденного заробітку в сумі 604 грн. 36 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він був поновлений на роботі на посаді начальника адміністративно-господарського управління апарату Правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.09.2015 р. Головою Правління ОСОБА_2, 10.11.2015 р. було видано наказ №50-к «Про попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення»12.02.2016 р. на підставі пункту 1 ст. 40 КзпП України, а наказом №11-к від 11.03.2016 р. його було звільнено з роботи в період його тимчасової непрацездатності. Оскільки вказані накази є незаконними він просив їх скасувати, поновити його на посаді начальника адміністративно-господарського управління апарату Правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». Також позивач просив зобов'язати відповідача продовжити йому відпустку в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю під час перебуванням у відпустці та здійснити виплату грошової допомоги по тимчасовій непрацездатності відповідно до листків тимчасової непрацездатності серії АГЛ №190013 та серії АГЛ №118210, які відповідач не визнає. Крім того, позивач просив зобов'язати відповідача внести зміни до всіх наказів за 2007-2015 рр. про надання йому щорічних відпусток та вплатити йому належні кошти у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення з урахуванням надбавки до посадових окладів, та стягнути на його користь грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 р. позов було задоволено частково - визнано незаконними та скасовано накази, поновлено позивача на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 166 803 грн. 36 коп., зобов'язано відповідача виплатити грошову допомогу по тимчасовій непрацездатності, стягнуто моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі, стягнуто судовий збір з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні позивача не було дотримано вимог ч. 2 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України та не запропоновано всіх вакансій, які існували у відповідача у період звільнення позивача. Крім того, позивача було звільнено у період його тимчасової непрацездатності, в зв'язку з чим він підлягає поновленню на займаній посаді. Також судом першої інстанції було зроблений правильний висновок щодо дійсності листків непрацездатності, за якими відповідач безпідставно відмовив у виплаті допомоги, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до заявленої позивачем вимоги та грошову компенсацію моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення КЗпП України, Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного страхування».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки всі були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Будь-яких інших доводів чи посилань на докази, які були досліджені судом першої інстанції з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, апеляційна скарга відповідача не містить.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача продовжити йому відпустку у зв'язку з хворобою під час перебування у щорічній відпустці на число днів непрацездатності, є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена або продовжена в разі, зокрема, тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої в установленому порядку. Оскільки позивача було поновлено на роботі з 11.03.2016 р. та визнано дійсними листки непрацездатності серії АГЛ №190013 та серії АГЛ №118210, які відповідач не визнавав, питання щодо перенесення відпустки або її продовження може бути вирішено відповідачем тільки після поновлення позивача на роботі.

Вимога позивача про зобов'язання виплатити йому матеріальну допомогу на здоровлення при наданні щорічних відпусток з урахуванням надбавок до посадових окладів також не підлягає задоволенню з посиланням на положення Колективного договору, затвердженого загальними зборами трудового колективу (протокол №1 від 0 травня 2004 р.), оскільки у відповідь на його звернення відповідачем було повідомлено, що Додатковою угодою №1 були внесені зміни до Колективного договору (зареєстровано 05.11.2007 р.) і в додатку №11 - «Положенні про оплату праці працівників апарату Правління ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» в п. 2.3 зазначено, що матеріальна допомога надається на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Вимога, викладена позивачем в апеляційній скарзі, про стягнення середнього заробітку по день закінчення судового процесу та у відповідності до наданого в суді апеляційної інстанції розрахунку розміру заробітної плати станом на 14.05.2017 р. задоволенню не підлягає, оскільки судом першої інстанції була задоволена вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із розрахунку 604 грн. 36 коп. та відповідно до заявленої ним вимоги в сумі 166 803 грн. 36 коп. (а/с 30 т. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судом було першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи:757/6179/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6843/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.