Справа № 214/8979/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 травня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Щеняєвої І.Б.,

при секретарі Фастовець Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби Укарїни, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який згодом було уточнено, згідно уточненої позовної заяви останній просить суд визначити йому грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду - у розмірі 2 450 000 (два мільйони чотириста п'ятдесят тисяч) гривень за рахунок коштів Державного бюджету України; стягнути з Державного бюджету України 2 450 000 (два мільйони чотириста п'ятдесят тисяч) гривень, шляхом безспірного списання коштів ї Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Державної казначейської служби України та зарахувати до його загального трудового стажу термін перебування під вартою з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що кримінальна справа відносно нього за № 58069329 була порушена прокурором Дніпропетровської області 14.03.2006 року за ознаками статті 190 ч.3 КК України за епізодами потерпілих: ОСОБА_4, ОСОБА_5, 29.03.2006 року він затриманий у порядку статті 115 КПК України слідчим прокуратури м. Кривого Рога. 31.03.2006 року за клопотанням слідчого прокуратури м. Кривого Рогу постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу позивачу обрано запобіжний захід - тримання під вартою терміном на два місяця. 30.03.2006 року слідчим прокуратури м. Кривого Рогу відносно нього порушена кримінальна справа за ознаками ст.190 ч.3 КК України за епізодами ОСОБА_6 1.1., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яка у той же день була обєднана у одне провадження з кримінальною справою № 58069329.10.05.2006 року термін досудового розслідування був продовжений прокурором м. Кривого Рогу до трьох місяців.25.05.2006 року термін перебування під вартою продовжений постановою суду до 14.06.2006 року.04.07.2006 року термін досудового розслідування продовжений прокурором Дніпропетровської області до пяти місяців.13.07.2006 року термін перебування під вартою продовжено постановою суду до чотирьох місяців.11.07.2006 року постановою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області позивачу продовжений термін утримання під вартою до пяти місяців, а саме 14.08.2006 року. 08.08.2006 року Постановою слідчого прокуратури м. Кривого Рогу відносно нього порушено кримінальну справу за ознаками ст.358 ч.3 КК України за епізодами потерпілих: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка у той же день була обєднана у одне провадження з кримінальною справою № 58069329. 10.08.2006 року останньому висунуте звинувачення за статтями 27 ч.3, 190 ч.4, 190 ч.2, 358 ч.3 КК України за епізодами потерпілих: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5. 16.04.2007 року Дзержинський районний суд м.Кривого Рога змінив позивачу запобіжний захід з тримання під вартою на заставу і звільнив ОСОБА_1 з під варти. 30.05.2016 року - кримінальне провадження № 0000895 від 08.10.2014 року Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, капітана поліції ОСОБА_11 про закриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.З ст.27 ч.2 ст.190, ч.2,3 ст.358 КК України, відносно ОСОБА_1, закрите, у звязку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення на підставі ст.40, ч.1п.2 ст.284 КПК України.

Таким чином, позивач перебував під вартою (арешт) у період з 29 березня 2006 року по 16 квітня 2007 року, тобто 1 рік і 19 днів та під слідством, судом та запобіжним заходом - 10 років 3 місяці тобто з 29.03.2006 року по 30.05.2016 року.

Позивач звертає увагу суду, що частиною 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться з розмірі не менше одного мінімального розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Всього він перебував під слідством і судом 123 місяця. Мінімальна заробітна плата в Україні на час остаточного закриття по справі 30.05.2016 року складає - 1450 гривень, що є загальновідомим фактом, який не потребує доказування. Щодо розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню він зазначає наступне, п. 9 Постанови пленум верховного суду України від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачене: «У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи». Якщо 213 місяця помножити на 1450 гривень, то мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом складає наступну суму, а саме: 123 X 1450 = 178 350 гривень, але він просить суд стягнути на його користь у рахунок відшкодування за час перебування під слідством і судом не у мінімальному розмірі, а з урахуванням обставин справи, - грошову суму у розмірі 500 000 гривень. Оскільки орган досудового розслідування накладав арешти на його майно,двічі здійснював обшуки у житловому приміщенні за місцем мешкання та вилучали із житла речі, службові та особисті документи. Також, орган досудового розслідування здійснював обшук у службовому приміщенні, позивача та вилучав із службового приміщення речі, службові та особисті документи. Факт накладання арешту на його майно, факти проведення обшуків та вилучення речей і документів спричиняли психологічний стрес, позбавляли можливості здійснювати повноваження. Крім, того, його як власника арештованого майна, позбавляли можливості користуватися вилученими речами та документами, що призводило до порушення нормальних життєвих звязків , потребувало здійснення додаткових зусиль для організації його життя та адвокатської діяльності, в умовах арештованого майна, вилучених речей та вилучених службових і особистих документів. Під час досудового слідства та підчас суду позивач перебував під вартою з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року, факт його перебування під вартою та факт притягненням його до кримінальної відповідальності завдали моральної шкоди та моральних втрат, оскільки перебування під вартою порушило його нормальні життєві звязки, а саме: він був розлучений з сімєю та родиною, з жінкою та неповнолітнім сином. У термін з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року позивач був позбавлений волі і можливості вести свій звичайний спосіб життя: не міг і не мав змоги мешкати у своєму житловому приміщенні, а змушений був жити в умовах слідчого ізолятора та змушений був виконувати вимоги його режиму, був позбавлений можливості працювати як адвокат, надавати правову допомогу громадянам та завершити справи клієнтів, які перебували у його провадженні на час мого затримання 29.03.2006 року. Факт мого затримання, притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під вартою негативним чином позначився на його діловій репутації - як адвоката і спричинили йому іміджевих втрат.

Після звільнення його з під варти та закриття кримінального провадження позивачу треба було додавати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї професійної діяльності, як адвоката, і долати упереджене відношення до нього з боку колег, клієнтів та знайомих, яким було відомо про факт його перебування під вартою та факт притягнення до кримінальної відповідальності. Тому позивач просить суд стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 450 000 гривень.

Крім цього просить суд у відповідності зі ст.7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зарахувати до загального трудового стажу термін перебування під вартою, а саме: період з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року.

Позивач в судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити з підстав зазначених в уточненій позовній заяві. На момент розгляду справи мінімальна заробітна плата в Україні складає 3 200 грн., яку він просить застосувати під час розрахунку моральної шкоди за позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду письмові заперечення, в яких зазначає, що вимоги щодо стягнення з Державної казначейської служби України завданої позивачу моральної шкоди не обґрунтовані жодним посиланням на Закон чи нормативно правовий акт, яким би було передбачено що шкода завдана діями органів досудового розслідування відшкодовується саме Державною казначейською службою України за рахунок власних коштів. Державна казначейська служба України не уособлює собою державу Україна, а її рахунки не уособлюють Державний бюджет України. Тому вимога позивача щодо стягнення з Державної казначейської служби України відшкодування моральної та матеріальної шкоди є безпідставними та необґрунтованими. Відповідати за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби. Крім того, в матеріалах справи відсутні документи (докази) які б підтверджували факт незаконності дій органів дізнання, досудового слідства прокуратури чи суду, незаконність дій працівників зазначених органів не доведена у встановленому законом порядку, тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що визначення самим позивачем у позовній заяві розрахунку розміру шкоди не може свідчити про його правильність. При прийнятті рішення просить суд звернути увагу на той факт, що жоден досліджений доказ у справі не може вказати на ступінь та розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. При цьому, відповідно до вимог ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокурату і суду» та п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» відшкодування моральної шкоди за час перебуванням під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 з одного боку, перебув під слідством з 29.03.2006 року до 30.05.2016 року, тобто 123 місяці, у тому числі перебував під вартою з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року, з іншого протягом останніх кількох років слідчі дії із його участю практично не проводились, будь-яких доказів, які можуть вказати на ступінь та розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу, суду не надано та не досліджено. Виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у звязку із притягненням до кримінальної відповідальності, остаточний розмір моральної шкоди має бути визначений в розмірі наближеному до мінімального, на який вказує законодавець.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Згідно протоколу затримання в порядку ст. 115 КПК України ОСОБА_1 був затриманий 29.03.2006 року об 11-30 годині (а.с. 100)

Відповідно до постанови від 30.03.2006 року, ст.слідчим прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_12 відносно адвоката юридичної консультації Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_1, порушено кримінальну справу відносно останнього, за фактом заволодіння шляхом обману чужим майном громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, скоєного повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.99-99 зворот)

31.03.2006 року постановою Довгинцівського районного суд м. Кривого Рогу обрано обвинуваченому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (а.с. 102-102 зворот)

31.05.2006 року старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_15, притягнуто в якості обвинуваченого ОСОБА_1, за вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України (а.с.103-103 зворот)

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.05.2006 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, до 14.06.2006 року ( а.с. 111-111 зворот).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.06.2006 року продовжено строки тримання під вартою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.07.2006 року (а.с. 116 116 зворот)

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2006 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 14.08.2006 року (а.с.119-121)

Постановою ст. слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_15 від 10.08.2006 року про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 3, 190 ч.4, 358 ч. 3 КК України (а.с.122-128 зворот)

Крім того, постановою ст. слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.08.2006 року накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_1 (а.с.130).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.03.2006 року дозволено проведення обшуку у приміщенні яке займає ОСОБА_1 та використовує для ведення своєї адвокатської діяльності в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 133-133 зворот)

21.03.2006 року слідчим Солохін М.В. на підставі постави суду від 17.03.2006 року за участю обвинуваченого ОСОБА_1, в присутності понятих ОСОБА_16, ОСОБА_17 проведено обшук за місцем проживання обвинуваченого в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.133-134 зворот)

Постановою Довгинцівського районного суд м. Кривого Рогу від 17.03.2006 року дозволено провести обшук житла квартири АДРЕСА_2, за місцем мешкання ОСОБА_1 (а.с. 137-137 зворот).

Постановою судді Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу ОСОБА_18 від 13.11.2007 року клопотання про обшук, яке надійшло від прокуратури м. Кривого Рогу по кримінальній справі № 58079308 задоволено та дозволено проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Упіта 5а/5 (а.с. 138)

На підставі постанови Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу від 13.11.2007 року за участю ОСОБА_1, в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 138; а.с. м.к.с. Т.11 а.с.7-7зворот)

В звязку з тим що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені четвертої міської лікарні м. Кривого Рогу, постановою слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2007 року провадження досудового слідства по кримінальній справі № 58079308 призупинено (а.с. 174)

23.11.2007 року о 14 год. 20 хв. ОСОБА_1 затримано (а.с. 175-176) та проведено особистий обшук (а.с. 177-178 зворот)

Постановою судді Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу ОСОБА_21 строк затримання підозрюваного ОСОБА_1 продовжено до 10 діб (а.с.179-180)

Постановами ст. слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_22 від 28.05.2008 року накладено арешт на квартиру 53 будинку 21, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, що у Саксаганському районі, на квартиру 47 будинок 8, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг вул. Пришвина, та квартиру № 3 будинок 28, розташованої за адресою м. Кривий Ріг, вул. Косіора, які належать ОСОБА_1 (а.с.181;182)

01.02.2012 року на підставі постанови ст. слідчим прокуратури м. Кривого Рогу ОСОБА_22 від 01.02.2012 року (а.с. 183) було проведено виїмку документів в приміщенні юридичної консультації Довгинцівського району, м. Кривого Рогу, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Л.Бородича, 4/31, в Довгинцівському районі, а саме: особистий рахунок адвоката ОСОБА_1 за 2004 р., 2003 р., 2002р. (а.с.184-185).

Постановою ст. слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_22. від 27.03.2012 року було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.186)

14.11.2007 року за участю ОСОБА_1, в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.140-140 зворот)

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 23.02.1990 року одружився з ОСОБА_23, про що Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу зроблено відповідний актовий запис № 80, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_24 (а.с. 193)

ОСОБА_25, народився 29.10.1990 року його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_26 , згідно свідоцтва про народження серії І КИ № 114335 (а.с.193)

16 квітня 2007 року ОСОБА_1, змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу (а.с. 142-143)

Згідно довідки № 1-85/2007 від 21.06.2007 року, виданої суддею Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_27, ОСОБА_1 підсудному по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1. за ст. ст.. 27 ч. 3, 190 ч. 4, ст. 190 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, якому постаново суду від 16.04.2007 року було змінено запобіжний захід з утримання під вартою на заставу, дозволено виїзд за межі ОСОБА_28 для лікування та відпочинку до АРК Крим з 01 по 18 серпня 2007 року (м.ц.с. , а.с.141)

Відповідно довідки № 1-85/2007 від 04.07.2007 року, виданої суддею Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_27, ОСОБА_1 підсудному по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_1. за ст. ст.. 27 ч. 3, 190 ч. 4, ст. 190 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, якому постаново суду від 16.04.2007 року було змінено запобіжний захід з утримання під вартою на заставу, дозволено виїзд за межі ОСОБА_28 для участі в Апеляційному господарському суді Дніпропетровської області 09 липня 2007 року ( а.с.144)

Згідно довідки слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_29 від 27.01.2015 року, кримінальна справа відносно ОСОБА_1 прийнята до провадження слідчим Шамрай Д.А. і внесена до ЄДРДР №0000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.с.17)

29.12.2014 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_29 винесено постанову про закриття кримінального провадження, передбаченого ст..358 ч.1 КК України відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с.18-20)

Постановою першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_30 від 20.04.2016 року постанову слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження № 000895 від 29.12.2014 року скасовано та матеріали кримінального провадження направлено до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування (а.с.81-81 зворот).

Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 30.05.2016 року кримінальне провадження №0000895 від 08.10.2014 року відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.3 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 та 3 ст.358 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с.83-87)

Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно зясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідно до матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст.ст. 27 ч. 3, 190 ч. 2, 358 ч.2, 358 ч. 3 КК України, ОСОБА_31, за ст. 190ч. 2, 358 ч. 2 КК України, ОСОБА_32, за ст.. 190 ч. 2 КК України, ОСОБА_33, за ст.. 190 ч. 2 КК України, ОСОБА_34, з ст.190 ч. 2 КК України та ОСОБА_35, за ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч.1, ч. 3 КК України ( які були оглянуті в судовому засіданні), 29.03.2006 року позивач був затриманий у порядку статті 115 КПК України ( в редакції 1960 року) слідчим прокуратури м. Кривого Року Дніпропетровської області, та 31.03.2006 року постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31.03.2006 року відносно останнього було обрано запобіжний захід тримання під вартою.

16.04.2007 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу обвинуваченому ОСОБА_36 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу. Судовим розглядом встановлено що позивач перебував під вартою з 28..03.2006 р. по 16.04.2007 р. 09.02.2011 року постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу вищезазначену кримінальну справу повернуто прокурору для здійснення додаткового розслідування, яка ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області залишена без змін. кримінальна справа відносно ОСОБА_1 прийнята до провадження слідчим Шамрай Д.А. і внесена до ЄДРДР №0000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 30.05.2016 року кримінальне провадження №0000895 від 08.10.2014 року відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.3 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 та 3 ст.358 КК України закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину.

Суд вважає що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди оскільки кримінальне переслідування негативо вплинуло як на його ділову репутацію як адвоката, так і на соціальні звязки із родиною, внаслідок вимушеного розлучення та обмеження спілкування через перебування ОСОБА_1 під вартою з моменту затримання і до зміни запобіжного заходу. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач повинен був змінювати звичайний спосіб життя та пристосовуватися до іншого способу як життя так і побуту через вимушені обмеження волі під час перебування під вартою, та через вимушені обмеження волі або свободи пересування, необхідності погоджувати такі дії із слідчим (судом). Крім того, суд вважає, що затримання та тримання особи під вартою, є фактором завдання психологічного тиску на людину.

Стосовно визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню в якості грошової компенсації позивачу, суд виходить з того, що в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. йдеться про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У своїх численних рішеннях Європейський Суд з прав людини зазначає, що компенсація моральної шкоди має бути адекватною. Судовим розглядом встановлено що позивач перебував під слідством та судом з 29.03.2006 року по 30.05.2016 рік, тобто 124 місяці.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам розяснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року та відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися при застосуванні таких норм права.

Оскільки відповідно до статті 8 Закону України від 21 грудня 2016 року

№ 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень, тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Таким чином, суд з урахуванням вимог цивільного судочинства - розумності, справедливості, беручи до уваги розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вважає, що з Державного бюджету України на користь позивача необхідно стягнути 396800,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з розрахунку 3200,00 (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2017 року) * 124 (кількість місяців перебування позивача під судом та слідством) .

Твердження представника відповідача, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з Державної казначейської служби України відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду є безпідставними та не обґрунтованими, так як відповідальність за дії чи бездіяльність державних органів не входить до повноважень органів Державної казначейської служби, не береться судом до уваги оскільки, порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (у редакції постанови КМ України від 30.01.2013 року № 45), визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Крім того, правилами ст..7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду », передбачено, що термін перебування під вартою, термін відбуття покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Трудовий стаж робітників і службовців, а також стаж роботи осіб, які працювали на підставі членства (в кооперативі, колгоспі тощо), обчислений із зарахуванням періодів, зазначених у частині першій цієї статті, враховується при наданні робітникам, службовцям і зазначеним особам різних пільг і переваг, в тому числі при призначенні пенсій і допомоги по державному соціальному страхуванню. Робітникам і службовцям цей стаж враховується також при призначенні пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, при встановленні розмірів місячних ставок (посадових окладів) залежно від тривалості роботи за спеціальністю, а також при виплаті разової винагороди або відсоткових надбавок за вислугу років. Отже, враховуючи те, що кримінальне провадження відносно позивача було закрите у звязку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, суд вважає за необхідним зарахувати до загального трудового стажу термін перебування під вартою останнього, а саме період з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року.

Керуючись Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду », Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 396800 ( триста девяносто шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 термін перебування під вартою, а саме: період з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Щеняєва