Справа № 236/1135/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

за участю: секретаря Колесник О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Краснолиманського міського суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні 23.06.2017 року представник відповідача - Лиманської міської ради Донецької області ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов"язання Лиманської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки №105/77, площею 0,0230 га, яка розташована у с. Яцьківка Лиманського району Донецької області по вул. Оскольській. Представник відповідача вважає, що Лиманська міська рада у вказаних правовідносинах є суб"єктом владних повноважень, а згідно з ч.2 ст. 18 КАС України спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів.

Позивач ОСОБА_1 проти заявленого клопотання заперечував, важав, що у задоволенні клопотання слід відмовити, а розгляд обох заявлених ним позовних вимог належить здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача - голова Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело" - ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання, просила його задовольнити.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши позовну заяву, дійшов наступних висновків.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст. 108 - 114 ЦПК).

Суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст.17), Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст. 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем ОСОБА_1 заявлені 2 позовні вимоги: 1) визнати договір без номеру від 29.06.2004 року, укладений між Яцківською сільською радою та Громадською організацією «Сімейного відпочинку "Джерело" недійсним; 2) зобов"язати Лиманську міську раду надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки №105/77, площею 0,0230 га, яка розташована у с. Яцьківка Лиманського району, по вул. Оскольській.

Спір щодо визнання договору недійсним є позовною вимогою, яка вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Щодо позовної вимоги про зобов"язання Лиманської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки №105/77, площею 0,0230 га, яка розташована у с. Яцьківка Лиманського району по вул. Оскольській, то суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб"єктом владних повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб"єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ч. 1 ст.122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України передача земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст. 122 ЗК.

Особа, заінтересована в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, предметом розглядуваної позовної заяви є також відмова Лиманської міської ради Донецької області у видачі дозволу позивачу на розробку проекту із землеустрою. Таким чином, відповідач - Лиманська міська рада в цих правовідносинах реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Аналогічна позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 19.01.2016 року у справі № 824/167/15-а.

Конституційний Суду України у рішенні від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 також вказав, що положення ч.1 ст. 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень.

Положення пунктів "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень.

Таке офіційне тлумачення норм чинного законодавства України дає підстави для віднесення до числа публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, також і земельних спорів фізичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено зазначені норми ЦПК України та наголошено, що вирішуючи питання про відкриття провадження, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, у справі №6-745цс15, в якій роз'яснено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

В таких випадках на підставі, серед іншого, ст. 16 ЦПК суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому, позивачем заявлено позовні вимоги до відповідачів: Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити дії, тобто позовні вимоги мають різні предмети та, відповідно, різні підстави для їх вирішення.

Тобто позовні вимоги ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про визнання договору недійсним, зобов"язання вчинити дії, мають розглядатися за правилами цивільного та адміністртативного судочинства.

У разі, якщо суд відкрив провадження, воно має бути закрите на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Суд, враховуючи викладене, вважає, що клопотання представника відповідача - Лиманської міської ради ОСОБА_2 про закриття провадження по цивільній справі в частині позовних вимог про зобов"язання Лиманської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки №105/77, площею 0,0230 га, яка розташована у с. Яцьківка Лиманського району по вул. Оскольській підлягає задоволенню.

Тому провадження в частині позовних вимог про зобов"язання Лиманської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки №105/77, площею 0,0230 га, яка розташована у с. Яцьківка Лиманського району по вул. Оскольській слід закрити, повідомивши позивачу, що розгляд цієї вимоги віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, Громадської організації «Сімейного відпочинку "Джерело", про зобов"язання Лиманської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою для приватизації земельної ділянки №105/77, площею 0,0230 га, яка розташована у с. Яцьківка Лиманського району по вул. Оскольській.

Повідомити позивача, що розгляд даних позовних вимог віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 5-денний строк з дня її проголошення.

Головуючий суддя -