22-ц/775/328/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Вайновська О.Є.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„20 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.

за участю секретаря : Герасимової Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 22 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікольської селищної ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нікольської селищної ради № 35/4 від 12 квітня 2000 року,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Нікольської селищної ради, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Нікольської селищної ради № 35/4 від 12 квітня 2000 року ОСОБА_4 узаконені самовільно зведені на території домоволодіння № 204 по вулиці Свободи в смт. Нікольське споруди: гараж, баня та сарай, збудовані при житті його батьком ОСОБА_5, померлим 21 вересня 1999 року. Однак це не відповідає дійсності, оскільки ці споруди були збудовані на її кошти під час спільного проживання з ОСОБА_4, померлим 17 серпня 2013 року. Крім того, рішення не носить конкретний характер, з нього не вбачається коли саме було побудовано вищевказані господарські споруди та не вказано під якими літерами зазначені вказані обєкти. Також зазначає, що в рішенні не вірно зазначені анкетні данні ОСОБА_5, а саме зазначено по батькові ЯФедорович замість вірного Федотович. Просила визнати дане рішення незаконним та скасувати його.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 22 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги .

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу відхилити.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 ,представник виконавчого комітету Нікольської селищної ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи , про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.132-135), телефонограми ,зареєстровані в журналі телефонограм № 1 за №№ 1067,1066 (а.с.125-127). Від голови Нікольської селищної ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника (а.с.120).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до положень статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом ,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав ,свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону,тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення,суд першої інстанції всебічно,повно і об*єктивно дослідив надані сторонами докази,правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те,що вимоги позивачки необґрунтовані.

У рішенні наведені відповідні мотиви,з яких він його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Суд першої інстанції встановив ,що 21 вересня 1999 року помер ОСОБА_5. 24 березня 2000 року син померлого ОСОБА_4 звернувся до виконавчого комітету Володарської селищної ради Володарського району Донецької області із заявою про самовільне будівництво з метою узаконити самовільно побудовані : гараж 6,6 м х4,6 м, баню 2м х3 м, сарай 3м х 3 м, зєднувальний перехід 3,4м х4 м, його померлим батьком ОСОБА_5 (а.с.41).

Рішенням виконавчого комітету Володарської селищної ради Володарського району Донецької області № 35/4 від 12 квітня 2000 року ОСОБА_4 узаконено самовільно побудовані: гараж 6,6 м х 4,6 м, баню 2м х3 м, сарай 3м х 3 м, які були побудовані померлим батьком ОСОБА_5 (а.с.14) .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2000 року ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_5 отримав спадкове майно, яке складається з: сертифікату на право на земельний пай серії ДН № 011623, майнового паю в розмірі 1162,30 грн. та жилого будинку з надвірними побудовами, в тому числі : бані літ. В, сараю літ. Д та гаражу літ. Е, (реєстрація домоволодіння КП «Володарське БТІ « ,реєстраційний номер 20942341,номер запису 1731 ,в книзі 9 ) , розташовані на земельній ділянці Володарської селищної ради в селищі Володарське, вулиця Леніна, 204,цільове призначення якої-для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель та споруд і власником якої ,відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 469024,виданого Володарською райдержадміністрацією 02 лютого 2011 року є ОСОБА_4

ОСОБА_4 помер 17 серпня 2013 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 вересня 2013 року встановлено факт мешкання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1996 року за адресою: Донецька область, смт. Володарське, вул. Леніна, буд. 204.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2015 року домоволодіння № 204, розташоване по вул. Леніна в смт. Володарське Володарського району Донецької області та автомобіль марки ВАЗ-21011, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер 17.08.2013 року. Також даним рішення за ОСОБА_1 визнано право власності на 2/3 частки вищевказаного домоволодіння та на 1/2 частку вищевказаного автомобіля.

Відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 16 березня 2016 року ОСОБА_1 передала у дар ОСОБА_3 2/3 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побудових споруд та будівель, що знаходиться по вул. Свободи, буд. 204 в смт. Володарське Володарського району Донецької області, яке належить ОСОБА_1 на підставі рішення Володарського районного суду № 222/90/14-ц від 15.06.2015 року.

Проте, рішенням апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року рішення Володарського районного суду Донецької області від 15 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння № 204 по вул. Леніна в смт. Володарське спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки вказаного домоволодіння - відмовлено.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, а згідно ч. 10 цієї статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст. 26 зазначеного Закону визначені повноваження сільських, селищних міських рад, зокрема скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Згідно ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання чи спорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

На підставі ст. 393 ЦК України встановлено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1,суд першої інстанції виходив з того,що із встановлених обставин, змісту перелічених судових рішень,пояснень учасників судового розгляду, вбачається , що жодних письмових підтверджень права власності ОСОБА_1 на житловий будинок № 204 з господарськими спорудами, розташованими по вул. Свободи (Леніна) в смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області, позивачем суду не надано. При цьому суд першої інстанції зазначив,що у судовому порядку підлягають захисту порушені права особи у випадку видання органом місцевого самоврядування акту, який не відповідає вимогам законодавства України і яким порушуються права позивача у справі.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що рішення виконавчого комітету Володарської селищної ради № 35/4 від 12.04.2000 року порушує її права безпідставне, оскільки як на день винесення рішення про узаконення самовільно побудованих споруд , так і на теперішній час позивач не була і не є власником чи співвласником будинку, до якого ці прибудови були здійснені, а тому таке не існуюче її право на прибудови порушено не було, а не порушене право не підлягає судовому захисту.

Обставина ,що в оскаржуваному рішенні селищної ради допущено описку в написанні по батькові померлого « ЯФедорович» , не тягне за собою незаконність рішення.

Тому ,суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову .З вказаним висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи ,а також дослідженою інвентаризаційною справою на домоволодіння № 204 по вулиці Свободи (Леніна) в смт. Нікольське (Володарське) Нікольського (Володарського) району Донецької області,з матеріалів якої вбачається відведення земельної ділянки по вулиці Леніна в смт.Володарське Горбачову ОСОБА_8 ,відповідно рішення виконавчого комітету Володарської районної ради від 04 квітня 1973 року ,отримання ОСОБА_5 свідоцтва на забудову,акту прийомки індивідуального домоволодіння,отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право особистої власності № 418 від 23 вересня 1977 року на домоволодіння,на підставі рішення Володарської селищної ради депутатів трудящих № 57/2 від 07 вересня 1977 року та зареєстрованого в БТІ м.Маріуполя 27 вересня 1977 року за № 1731 . Крім того,в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив,що за час життя ОСОБА_5 з сином ОСОБА_4 щодо надвірних споруд спору не виникало. Спірні надвірні споруди увійшли до спадкового майна у 2000 році . При отриманні ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4017 від 14 грудня 2000 року,при реєстрації права власності на домоволодіння ОСОБА_4 позивач свого права не оспорювала .

Мотивувальна частина рішення апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною власністю подружжя та визнання права власності на його частину, містить мотиви відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання будинку об*єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на 2/3 частки будинку № 204 по вул.Леніна в смт.Володарське . Тому доводи апеляційної скарги про те,що оскаржуване рішення відповідача № 35/4 від 12 квітня 2000 року напряму зачіпляє її права не є слушними.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги є непереконливими , були предметом дослідження суду першої інстанції , висновки суду вони не спростовують.

У відповідності до ч.1.ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: