22-ц/775/412/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Киян Д.В.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до прокуратури Донецької області і Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області, про відшкодування майнової шкоди, заподіяної працівниками 2-го СВ СУ прокуратури області під час незаконного проведення обшуку його службового кабінету адвоката 08.10.2015р., що виходило за межі приміщення «пункту обміну валют» в будинку № 81 по вулиці Миру (колишня вулиця Леніна) в місті Маріуполі, вказаного в постанові слідчого судді про проведення обшуку від 08.10.2015р. по кримінальному провадженню № 0000499, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, та незважаючи на наявність відомостей про те, що цей офіс адвоката не має відношення до обшукуваного пункту обміну валют. В результаті було безпідставно вилучено його особисте майно, під час примусового проникнення працівників слідчого відділу пошкоджено майно позивача: повністю знищений сейф, пошкоджені вхідні двері, меблі, предмети вжитку та внутрішнє обладнання. Розмір пошкоджень визначений оцінювачем складає 1709грн. Незаконними діями органу досудового слідства позивачеві спричинено моральну шкоду, яка полягає у змушеній зміні звичного образу життя, що потребує від нього додаткових зусиль для відновлення первісного стану, негативному впливі події на його ділову репутацію адвоката від розголосу її перебігу в засобах масової інформації та інтернет-мережі. Заподіяну працівниками прокуратури майнову шкоду в розмірі 1709грн. і моральну шкоду, оцінену позивачем в 20000грн., просив стягнути з Головного управління державної казначейської служби України у Донецькій області за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, прокуратури Донецької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги довірителя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти скарги представника відповідача прокуратури Донецької області - ОСОБА_3, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_1, від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність, представника відповідача Державної казначейської служби України в Донецькій області, дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 08.10.2015р. в межах кримінального провадження № 0000499 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України (здійснення незаконної діяльності працівниками правоохоронних органів та представниками комерційних структур щодо незаконного обміну іноземної валюти на території Донецької області) надано дозвіл на обшук у приміщенні пункту обміну валют на першому поверсі будинку № 81 по вул. Миру в м. Маріуполі. Обшук дозволено провести з метою виявлення та вилучення: фінансово-господарської документації щодо обліку та руху (обміну) грошових коштів в національній та іноземній валюті; документації про службових та найманих осіб, що безпосередньо та опосередковано займаються протизаконною діяльністю; компютерної техніки, що в пункті обміну валют використовується для обліку фінансово-господарських операцій з обміну та руху грошових коштів; незаконно отриманих грошових коштів в національній та іноземній валюті (а.с.51-55).

Нежитлове приміщення № 2 загальною площею 18,3кв.м. (2/100) літ. А-5, розташоване на першому поверсі в будинку № 81 по вул. Миру в м. Маріуполі, з приводу заподіяння шкоди в якому правоохоронними органами в ході обшуку виник даний спір, використовується адвокатом ОСОБА_1 за договором суборенди від 01.10.2015р., укладеним із суборендодавцем ТОВ «АЗОВ-АВТО-ТРЕЙД», з обладнаним робочим місцем для розміщення архіву справ та документів відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру» (а.с.12).

Тимчасово вилучене під час обшуку майно повернуто власнику ОСОБА_1 за наслідками розгляду його скарги на дії заступника начальника слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 02.11.2015р. (а.с. 7).

Згідно звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного майну адвоката ОСОБА_1, загальна ринкова вартість завданих збитків, в сформованих на момент оцінки соціально-економічних умовах становить 1709 грн. (а.с. 14-20).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності передумов і правових підстав для відшкодування майнової і моральної шкоди, заподіяної в результаті проведеного за ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження обшуку в приміщенні, що використовується позивачем. Суд вказав, що позивачем не надані будь-які докази, які підтверджують факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Згідно із ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії (окрім наведених ч. 1 ст. 1176 ЦК України) або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР з подальшими змінами (далі Закон № 266/94-ВР), на який в обґрунтування заявлених вимог посилається позивач, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, в тому числі: незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки.

За ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За положеннями підпункту 1 пункту 1 статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, встановлення в обвинувальному вироку чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку.

Аналізуючи вказану норму у взаємопоєднанні із положеннями ст. 1176 ЦК України можна дійти висновку, що підставою для відшкодування майнової і немайнової шкоди у цивільній справі є встановлений факт незаконності кримінально-процесуальної дії.

Проте, в ході вирішення даної цивільної справи судом першої інстанції не здобуто доказів встановлення факту незаконності обшуку в нежитловому приміщенні № 2 першого поверху будинку № 81 по вул. Миру. Таких доказів не представлено і в суді апеляційної інстанції.

Приміщення на першому поверсі в будинку № 81 пункту обміну валют і нежитлове приміщення № 2, яке як офіс адвоката використовує позивач, обєднані одним входом. Ці приміщення охоплюються зазначеною адресою в ухвалі слідчого судді від 08.10.2015р. перший поверх будинку № 81 в місті Маріуполі (а.с. 54).

Зважаючи на відзначену в ухвалі слідчого судді від 08.10.2015р. адреси приміщення, де мав бути проведений обшук, суд не погодився із твердженням представника позивача про відсутність правових підстав для проведення обшуку в приміщеннях пункту обміну валют ФК «Абсолют фінанс» і приміщенні, де були віднайдені в ході обшуку особисті речі керівника відділення ТОВ «Фінансова компанія «Абсолют фінанси» і документи з фінансово-господарської діяльності цієї компанії.

За змістом протоколу обшуку ОСОБА_5 як працівник обмінного пункту, відмовився відчинити двері цього приміщення № 2, що потягло застосування працівниками заходів з примусового його відчинення; в тексті протоколу він відзначив, що це приміщення не має відношення до ФК «Абсолют фінанс», але в порядку ч. 8 ст. 236 КПК України не вніс до протоколу обшуку відомостей про оренду цього приміщення адвокатом. Втім, в нежитловому приміщенні № 2, яке зазначено у змісті позовної заяви як таке, що є офісом адвоката, в результаті обшуку були вилучені особисті речі керівника філії ТОВ «ФК «Абсолют фінанс» ОСОБА_5 (одяг, ключі від автомобіля) та віднайдені фінансово-господарські документи, повязані з діяльністю пункту обміну валют (а.с. 8-10).

За змістом договору суборенди, укладеному між ОСОБА_1 (суборендар) і ТОВ «АЗОВ-АВТО-ТРЕЙД» (суборендодавець), орендоване нежитлове приміщення № 2 з обладнаним робочим місцем має призначення для архіву справ та документів відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру» (а.с. 12-13).

На підставі заяви і скарги ОСОБА_1 від 15.10.2015р., 19.10.2015р. про повернення вилученого при обшуку майна, йому було повернуто за ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 02.11.2015р. в порядку ст. 169 КПК (припинення тимчасового вилучення майна) тимчасово вилучені речі: 300 доларів США, копії документів з адвокатської справи, ксерокопії паспортів, блокнот (а.с. 7, 65-72).

Втім, як зясовано, заявником ані перед прокурором в порядку здійснення його повноважень згідно із ст. 36 КПК України, ані перед керівником органу досудового розслідування (ст. 39 КПК України), ані перед іншими компетентними органами (ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність») не порушувалось питання перевірки законності виконання ухвали про дозвіл на обшук приміщення від 08.10.2015р.; не ініціювалась перевірка питання, чи укладається в межі ч. 6 ст. 236 КПК право слідчого відкрити закриті двері спірного приміщення, тощо. В межах порушеного кримінального провадження не ухвалювалось будь-яких рішень, службових розслідувань, якими би був встановлений факт незаконності цієї кримінально-процесуальної дії. Заяви про вчинене правоохоронцями кримінальне правопорушення під час обшуку приміщення з метою їх притягнення до кримінальної відповідальності, за наслідками розгляду якої мало б бути вирішено питання законності вчинення цієї процесуальної дії, ОСОБА_1 не подавав.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача посилається на те, що в змісті ухвали суду від 02.11.2015р. вказано, що обшук в приміщенні адвоката вчинено незаконно, чим встановлено факт незаконності цієї слідчої дії. Проте, з такими доводами погодитись не можна, оскільки в резолютивній частині цього процесуального рішення, що стосувалося зобовязання передати тимчасово вилучене в приміщенні майно ОСОБА_1, не встановлювалась преюдиція незаконності вчиненого в межах кримінального провадження обшуку.

Також і встановлення відсутності події кримінального правопорушення та закриття у звязку з цим кримінального провадження (а.с. 90-92), на чому наголошує позивач в апеляційній скарзі, само по собі не доводить факту незаконності такої процесуальної дії, як обшук в нежитловому приміщенні № 2.

Доводи в апеляційній скарзі представника позивача, що приміщення, займане адвокатом, є відокремленим, а тому не могло бути підвергнуто обшуку є підставою для учинення перевірки законності проведеного обшуку відповідними органами згідно із вимогами КПК, як вказувалося вище.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Втім, позивач не надав доказів щодо його звернення в порядку ст. 12 цього Закону із заявою щодо визначення розміру відшкодовуваної шкоди і наслідків її розгляду компетентним органом.

Тож, колегія суддів, схвалює висновки про відсутність на даному етапі передумов для відшкодування майнової шкоди внаслідок того, що незаконність дій органів досудового слідства з проведення обшуку в приміщенні, що використовується адвокатом ОСОБА_1, не була встановлена у визначеному законом порядку.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем не доведено факту спричинення йому майнової шкоди, оскільки не надано: 1) відомостей про належність на праві власності пошкодженого в результаті обшуку майна (металопластикових дверей, підвісної стелі «Армстронг», декоративного штучного дерева, сейфу); 2) не доведено наявності підстав у ОСОБА_1 права вимоги з приводу відшкодування заподіяних майнових збитків до третіх осіб, винуватих в пошкодженні майна (зміст договору суборенди (а.с. 12-13) таких умов не містить) та в ході розгляду справи позивачем не представлено документів, які б уповноважували позивача діяти в інтересах суборендодавця чи власника приміщення в питаннях відшкодування заподіяної шкоди майну. До того ж, з пояснень учасників судового розгляду і свідків зясовано, що в приміщенні, яке використовується позивачем, було призведено ремонт, але документального підтвердження понесених витрат на відновлення пошкодженого майна не надано зведений звіт про оцінку вартості збитку, нанесеного майну адвоката ОСОБА_1 (а.с. 14-20) не доводить вартості фактично здійснених ремонтних робіт і вжитих матеріалів по відновленню цих пошкоджень.

Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Склад порушення, який є підставою для покладення на особу (відповідача) матеріально-правової відповідальності із застосуванням механізму захисту за ст. 23 ЦК України, Закону № № 266/94-ВР має становити, в даному випадку, доведений факт протиправності (незаконності) дій щодо позивача (в контексті виниклих спірних відносин це є констатація незаконності дії органу, що вчинив процесуальну дію в межах розгляду кримінального правопорушення), доведеність немайнових втрат і негативних наслідків для позивача у вигляді порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також причинний зв'язок між незаконними діями і негативними наслідками для потерпілого.

В ч. 2 ст. 23 ЦК України вказано, що моральна шкода полягає, зокрема в: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2); у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4).

Однак, як встановлено в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і в ході апеляційного перегляду справи: до подання даного цивільного позову ОСОБА_1 не встановлювався факт преюдиційного значення про незаконність вчиненого обшуку в нежитловому приміщенні № 2 в буд. № 81 по вул. Миру.

А наведена обставина у змісті позовної заяви щодо втрати або погіршення стану ділової репутації позивача внаслідок розголосу процедури обшуку в офісі адвоката в публікаціях в засобах масової інформації не була доведена в ході розгляду будь-якими належними і допустимими доказами. Сама ініціатива з інформування громадськості щодо події обшуку через інтернет-сайт регіонального значення (0629), як вбачається з публікації, належала безпосередньо позивачу ОСОБА_1 (а.с. 21).

В оскаржуваному рішенні суд наголошував на тому, що позивачем не надані будь-які документи, які підтверджують факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. І з цим, зважаючи на зібрані по справі матеріали і докази, колегія суддів погоджується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на відповідачів цивільної-правової відповідальності у вигляді обовязку відшкодувати позивачеві заявлені майнові збитки і компенсувати моральну шкоду за рахунок відповідачів за недоведенням складу порушення, як вбачила колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду представником позивача не надано і в суді апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга представника позивача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Л.М.Кочегарова

ОСОБА_6