Справа № 1306/5500/2012 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2928/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, посилаючись на те, що Дрогобицьким міськрайонним судом було ухвалено рішення від 05 липня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 220 грн. матеріальної шкоди та моральну шкоду в сумі 1500 грн.

Дане рішення суду набрало законної сили, однак до сьогодні не виконано.

За період виконання рішення суду отримав тільки постанову про відкриття виконавчого провадження, а 13 січня 2017 року державний виконавець повернув виконавчий лист без виконання.

Просив визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати постанову про повернення виконавчого документу.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною дію державного виконавця Максимів О.І. по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2016 року.

Скасовано постанову від 21.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Зобовязано державного виконавця відновити виконавче провадження.

Ухвалу суду оскаржив Дрогобицький міськрайонний ДВС ГТУЮ у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на те, що державним виконавцем вчинено всіх дій для здійснення розшуку майна боржника для погашення заборгованості в повному обсязі. Однак на момент прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувану, єдиним майном, яке вдалося виявити у боржника, була 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. У п.7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Оскільки державному виконавцю не вдалось найти іншого майна боржнику, державним виконавцем винесено постанову по повернення виконавчого провадження стягувану на підставі п. 9 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження»

Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом та матеріалами справи установлено, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 липня 2012 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_2 220 грн. 11 коп. матеріальної та 1500 грн. моральної шкоди. Дане рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили.

На підставі вищезгаданого рішення суду, Дрогобицьким міськрайонним судом видано виконавчий лист №1306/5500/2012, який скеровано виконавцю Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області для виконання.

Постановою від 05 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження (а.с. 62)

18 грудня 2013 року на користь ОСОБА_2 стягнуто 362,28 грн. заборгованості, 18 лютого 2014 року боржником сплачено частково борг у розмірі 100 грн., які були перераховані на користь стягувача. залишок заборгованості за виконавчим листом становить 1357,82 грн.

14 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

21 грудня 2016 року державним виконавцем Максимів О.І. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві (ВП №41858856) згідно виконавчого листа №1306/5500/2012.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів для виконання рішення суду.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ст. 17 ЗУ "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За змістом ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Серед заходів примусового виконання рішень за статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника.

У відповідності до п. 18 частини 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до нього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними "

Однак, сама по собі відсутність коштів на рахунках боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань, не є підставою для повернення відповідачем з цих мотивів виконавчого листа.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується той факт, що державним виконавцем не було вжито жодного з передбачених заходів для стягнення грошових коштів на виконання виконавчого документу, виданого судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено законну ухвалу, тому підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відхилити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_5