Справа № 336/1637/17
Провадження № 2/336/1252/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 22 174,38 грн. за договором про надання споживчого кредиту № від 20.07.2013 року, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою представника позивача.

За таких обставин, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

20.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 (надалі по тексту - Договір № НОМЕР_1) за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на умовах вказаних у даному договорі на загальну суму 21 148,78 грн., з цільовим призначенням - на споживчі цілі та придбання послуг продавців, строком на 36 місяців, з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року року, зі сплатою процентів у розмірі 0,01%.

Згідно з пунктом 1.2.1 Договору № НОМЕР_1 банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 "Графік платежів", що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору.

Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених в Графіку платежів (пункт 1.4.2 Договору № НОМЕР_1).

Відповідно до пункту 1.4.6 Договору графік платежів є Додатком № 1 та невід'ємною частиною даного договору, та розраховується з урахуванням суми та строку кредиту, процентної ставки, користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається в Графіку платежів та визначається урахуванням фактичної кількості календарних днів у році.

На виконання умов Договору № НОМЕР_1, на підставі анкети -заяви на отримання кредиту від 19.07.2013 року (а.с. 13) Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було надано кредит ОСОБА_1 на загальну суму 21 148,78 грн.

22.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (фактор) було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 (надалі по тексту - Договір факторингу), за умовами якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

У відповідності до пунктів 1.2., 1.3 Фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату відповідно до умов цього Договору. За цим Договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов'язань за кредитними договорами.

Згідно з пунктами 6.2.3., 6.2.4. Договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників.

Пунктом 6.3 Договору факторингу сторони погодили, що з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до умов пункту 6.2.3 цього Договору, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованості, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактору переходять всі інші пов'язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред'явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші.

На виконання умов Договору факторингу, позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення за вих. № 200235028 (а.с. 5), за змістом якого повідомив про відступлення права вимоги на підставі Договору факторингу, зазначив, що сума заборгованості відповідача становить 22 174,38 грн. та просив здійснити оплату протягом 10 днів з моменту отримання даного листа.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань зі сплати кредиту та процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 22 174, 38 грн.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 128 Цивільного процесуального кодексу України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що 20.07.2013 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» надав відповідачу споживчий кредит, а відповідач отримав його на умовах вказаних у даному договорі на загальну суму 21 148,78 грн., з цільовим призначенням - на споживчі цілі та придбання послуг продавців, строком на 36 місяців, з 20.07.2013 року по 20.07.2016 року року, зі сплатою процентів у розмірі 0,01%.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України про Договір позики, якщо інше не встановлено законодавством і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором .

Відповідач (позичальник) свої зобов'язання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив порушення своїх зобов'язань по сплаті кредиту та процентів за користування кредитом. Розрахунки, надані позивачем не оспорив, не подав доказів на їх спростування повне або часткове.

Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно зі статтями 514, 516 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Згідно частини 1 статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (фактор) було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 за умовами якого клієнт (первісний кредитор) передав, а фактор (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги, що належить клієнту, і став кредитором за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 20.07.2013 року.

Сторонами у Договорі факторингу є Клієнт, яким може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності, та Фактор - Банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції ( стаття 1079 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 4 цього ж Закону фінансовими вважаються такі послуги як факторинг.

Частиною 5 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

За змістом Договору факторингу кожна сторона вказаного договору підтвердила, що має усі, передбачені чинним законодавством та установчими документами повноваження укласти цей Договір (пункт 13.10 Договору факторингу).

Вказані обставини не були спростовані сторонами у даній справі, тому у суду відсутні підстави вважати, що сторони Договору факторингу не мали право укладати зазначений договір.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з набуттям позивачем прав вимог до відповідача за Договором факторингу між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі Договору № НОМЕР_1, які мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою про стягнення грошових коштів з відповідача.

Відповідно до пункту 1.5.4 Договору № НОМЕР_1 в разі порушення позичальником строків або суми сплати будь-якого з щомісячних платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань за кредитним договором. В цьому разі позичальнику рекомендованим листом надсилається вимога.

Судом встановлено, що відповідач був повідомлений про факт заборгованості за Договором № НОМЕР_1 та, будучи ознайомленим з умовами вказаного Договору, про необхідність дострокового виконання зобовязань.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем доказів сплати коштів на користь позивача суду не надано, документів які б підтверджували наявність розбіжностей у сумі взаєморозрахунків, а також таких, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок суми боргу, відповідачем суду також не надано, а тому, суд приходить до висновку, що факт наявності заборгованості за Договором № НОМЕР_1 в розмірі 22 174, 38 грн., належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем, в порядку статей 10 та 60 Цивільного процесуального кодексу України не спростований.

Розрахунок заборгованості, який міститься в матеріалах справи виконаний у відповідності до умов Договору № НОМЕР_1, і оскільки він не оспорюються відповідачем, то приймається судом як достовірний.

Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 26.12.2003 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд 28Д, , рах. № 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 20.07.2013 року у сумі 22 174, 38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, НОМЕР_3 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 26.12.2003 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд 28Д, , рах. № 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я.Р.Марко