Справа № 604/37/17
Провадження № 2/604/156/17
У х в а л а

14 червня 2017 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

Головуючої судді Сидорак Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кияшко М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2М.(далі Позивач 1 та 2) звернулися в суд із позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №5 від 31 січня 2006 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, - будинковолодіння №92 по вул. Дружби в с. Городниця Підволочиського району, яке видано Городницькою сільською радою 13 лютого 2006 року на імя ОСОБА_3; та визнання за ними права власності на 1/5 частку (за кожною) на будинковолодіння №92 по вул. Дружби в с. Городниця Підволочиського району.

Через канцелярію суду Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про відвід головуючій судді, покликаючись на сумніви у її обєктивності та неупередженості.

Представник Позивачів в судовому засіданні заяву про відвід підтримала.

Представник відповідача Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, щодо вирішення клопотання покладається на думку суду.

Відповідач ОСОБА_3, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4,будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявилися.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 заяву про відвід підтримав.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини у відповідній частині передбачає: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у зясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Вказане узгоджується із Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19 травня 2006 року , схваленими Резолюцією Економічної та ОСОБА_6 ООН 27 липня 2006 року №2006/23.

Згідно зі ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи або коли є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Кодексу відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку зясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку зясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Європейський суд з прав людини в рішеннях «Ветштайн проти Швейцарії» (заява №33958/96 п.44) та «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (від 07 серпня 1996 року п. 58) наголошує, що при вирішення того, чиє у цій справі обгрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими.

Володіння судді інформацією щодо матеріалів справи не означає субєктивність з його боку, яка б запобігла його неупередженості під час винесення рішення по справі. Попередній аналіз доступної інформації також не означає винесення попередніх висновків. Важливо, щоб аналіз виконувався під час винесення рішення та був заснований на представлених доказах і почутих на слуханні аргументах.

З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які обєктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Аналізуючи заяву про відвід, суд прийшов до висновку, що заявлений відвід є не обґрунтованим, не вмотивованим, а навпаки є безпідставним, висновки Позивачів 1 та 2, зазначені в заяві про відвід, не свідчать про упередженість або зацікавленість судді у розгляді цієї справи, а тому не є підставою для задоволення заяви про відвід.

Разом з тим суд зазначає, що позивачами вже заявлявся відвід головуючому судді та ухвалою суду від 23 травня 2017 року було відмовлено у його задоволенні. Статтею 157 ЦПК України передбачені строки розгляду справи, які є формально визначеними, а який же строк розгляд конкретної справи судом може вважатися розумним, наводить ЄСПЛ у п. 25 Рішення «Соломахін проти України» від 24.09.2012 року (заява №24429/03) «розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника та відповідних органів влади (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява №30979/96, п. 43, ECHR2000-VII).», тобто поведінка позивачів може розцінюватися як зловживання правом.

З огляду на вказане, в задоволенні заявленого відводу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 20, 23, 24 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про відвід судді Сидорак Г.Б., - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Г.Б. Сидорак