Справа № 167/19/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/769/17 Категорія: 55 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Русинчука М.М., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенської центральної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області в особі ліквідаційної комісії про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Рожищенської центральної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 2529,64 грн. заборгованості по заробітній платі, 3068,16 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 669,27 грн. вихідної допомоги та 4380,85 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, що разом складає 10647,92 грн. без врахування податків та обовязкових платежів.

В задоволенні решти позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми заборгованості по заробітній платі за один місяць.

Стягнути з Рожищенської центральної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області в особі ліквідаційної комісії в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 квітня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожен окремо, апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем всупереч вимог чинного законодавства не було вчасно здійснено з ОСОБА_1 розрахунок при звільненні, у звязку з чим на корить позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у комунальному підприємстві «ОСОБА_4 районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» на посаді головного бухгалтера та наказом ліквідаційної комісії ОСОБА_4 районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області № 9 від 18 травня 2015 року звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства (т. 1 а.с. 8).

Також судом встановлено, що відповідачем не проведено з позивачем розрахунок при звільненні.

З книги наказів по ОСОБА_4 районній аптеці № 6 Рожищенського району Волинської області вбачається, що наказом № 2 від 1 травня 2014 року «Про оплату праці» ОСОБА_1 переведено на 0,3 тарифної ставки (т. 1 а.с. 228-230).

Рішенням Рожищенської районної ради Волинської області № 38/8 від 30 жовтня 2014 року припинено юридичну особу КП «ОСОБА_4 районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області», створено ліквідаційну комісію та встановлено місце знаходження ліквідаційної комісії (т. 1 а.с. 186, 187).

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 отримала від ліквідаційної комісії ОСОБА_4 районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області персональне попередження про звільнення з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з наданням пільг та компенсацій згідно з законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку (т. 1 а.с. 90).

Наказом ліквідаційної комісії ОСОБА_4 районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області № 6 від 18 грудня 2014 року затверджено графік роботи працівників КП «ОСОБА_4 районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області», відповідно до якого головному бухгалтеру ОСОБА_1 встановлено пятиденний робочий тиждень (понеділок - пятниця) з визначенням робочого часу з 9 год. до 11 год. 25 хв. (2 год. 25 хв.) та визначено місце роботи за місцем знаходження ліквідаційної комісії (т. 1 а.с. 150).

ОСОБА_4 районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області від 18 травня 2015 року за № 33 повідомлено ОСОБА_1 про звільнення та запропоновано зявитися до ліквідаційної комісії для отримання трудової книжки (т. 1 а.с. 26).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 5 травня 2016 року юридична особа КП «ОСОБА_4 районна аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» перебувала у процесі припинення за рішенням засновників (т. 1 а.с. 116, 117).

Згідно наданих Рожищенським відділенням Луцької ОДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою № 1 ДФ по ОСОБА_4 районній аптеці № 6 заробітна плата за І квартал 2015 року в розмірі 1962,85 грн. ОСОБА_1 не виплачена (т. 2 а.с. 138).

12 червня 2015 року Ківерцівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «ОСОБА_4 аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» за 2012-2014 роки про що складено акт № 720-14, в якому зазначено про порушення ст. 1 Закону України «Про оплату праці», а саме здійснення нарахування заробітної плати за дні, коли працівники були відсутні на роботі, внаслідок чого ОСОБА_1 нарахована зайва заробітна плата у грудні 2014 року за 1 робочий день, а у березні 2015 року за 2 робочих дні. У вказаному акті зазначено, що заробітна плата працівникам не виплачувалась, а вказане порушення допущене з вини головного бухгалтера ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 28-33).

При визначенні розміру заборгованої заробітної плати суд першої інстанції взяв за основу період з грудня 2014 року по березень 2015 року, при цьому врахував інформацію зі звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування по Рожищенській центральній аптеці № 6 Рожищенського району Волинської області, наданих Рожищенським відділенням Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, а також ті обставини, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 24 грудня 2014 року, 30-31 березня 2015 року, 1-3, 6-10, 14 та 15 квітня 2015 року, у звязку з чим ліквідаційною комісією ОСОБА_4 районної аптеки № 6 Рожищенського району Волинської області складено акти про відсутність на роботі (т. 1 а.с. 215-227, т. 2 а.с. 95-106).

Як передбачено ч. 1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно відомостей, наданих Рожищенським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області та Рожищенським відділенням Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області позивачу у 2009-2015 роках відпустка не надавалась (т. 2 а.с. 37-106), отже невикористана щорічна відпустка позивача становить 136 днів, а тому судом першої інстанції правильно встановлено, що розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 3068,16 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 22,56 грн.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 року № 100).

Судом першої інстанції враховано вищевказані правові норми та визначено позивачу вихідну допомогу в розмірі 669,27 грн.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно розяснень викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Затримка розрахунку становила 474 робочі дні (з 19 травня 2015 року по 7 квітня 2017 року), а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 15106,38 грн. Проте суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку правильно врахував, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги були задоволені частково, а саме на суму 6267,07 грн., в звязку з чим суд обґрунтовано стягнув з відповідача в користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4380,85 грн. пропорційно розміру задоволених інших позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Доводи позивача в апеляційній скарзі щодо зобовязання відповідача видати наказ про зміну дати звільнення та внести відповідний запис до трудової книжки не грунтуються на нормах трудового законодавства. Статтею 47 КЗпП України, на яку посилається позивач, не передбачено зміни дати звільнення у випадку затримки у видачі трудової книжки.

Наслідки затримки видачі трудової книжки передбачені ст. 235 КЗпП України у формі виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Трудова книжка продовжує залишатися у ліквідаційної комісії, що не заперечується сторонами.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо необхідності врахування при обчисленні розміру заборгованості по заробітній платі періодів з 1 червня 2014 року по 1 грудня 2014 року та з 1 квітня 2015 року по 18 травня 2015 року, оскільки судом першої інстанції визначено розмір заборгованості з урахуванням податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою № 1 ДФ, звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, наданих Рожищенським відділенням Луцької ОДПІ, акту № 720-14 від 12 червня 2015 року позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «ОСОБА_4 аптека № 6 Рожищенського району Волинської області» за 2012-2014 роки, проведеної Ківерцівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією.

Відсутність позивача на робочому місці в окремі дні підтверджується відповідними актами, на спростування яких позивач не надала належних та допустимих доказів.

При проведенні розрахунків брався за основу посадовий оклад позивача, визначений наказом по ОСОБА_4 районній аптеці № 6 Рожищенського району Волинської області № 2 від 1 травня 2014 року, згідно якого ОСОБА_1 переведено на 0,3 тарифної ставки, чинність якого не оспорена позивачем.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 7 квітня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді