АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/856/17 Головуючий 1 інстанції Золотарьова Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А. І.,

за участю секретаря Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування вартості, -

в с т а н о в и л а :

16.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача вартість автомобіля НОМЕР_1 у розмірі 69000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 06.10.2013 року він надав для ремонту ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1, яким він керував за дорученням. Через деякий час дізнався, що останній повертати йому автомобіль не збирається. Відповідачка, мати ОСОБА_3, надала йому розписку від 30.12.2013 року та зобов'язалася придбати йому у строк до 05.01.2014 року аналогічний автомобіль НОМЕР_2, однак умов розписки не виконала. На теперішній час йому стало відомо, що спірний автомобіль продано.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач до суду не з'явився,

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування вартості автомобіля у розмірі 69000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

При цьому посилається на: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, судом першої інстанції не було встановлено, якими саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача було завдано шкоду майну позивача, в той час коли власником автомобіля є інша особа; реальна вартість втраченого майна судом не встановлена; належної оцінки наданих відповідачем в якості письмових доказів кредитного договору та розписки позивача судом зроблено не було.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача на його користь 69000 грн. на відшкодування вартості втраченого автомобіля, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не повернула позивачу спірний автомобіль та не придбала нового, чим порушила свої зобовязання, підтверджені розпискою.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_2 на відповідній правовій підставі володів автомобілем НОМЕР_3, що підтверджується довіреністю від 03.09.2012 року, виданою власником транспортного засобу ОСОБА_4 (а.с.5)

Згідно розписки, наданої ОСОБА_5, вартість автомобіля визначено у розмірі 3000 доларів США (а.с.72)

Також встановлено і не заперечується сторонами, що 06.10.2013 року позивач надав автомобіль НОМЕР_1 для ремонту ОСОБА_3, який є сином відповідачки. Проте, останній автомобіль позивачу не повернув.

Згідно оригіналу розписки від 29.12.2013 року, ОСОБА_1 зобовязалася до 05.01.2014 року в обмін автомобілю НОМЕР_3 придбати автомобіль на розсуд володільця ОСОБА_2 (а.с.69)

Згідно з оригіналом розписки від 30.12.2013 року, ОСОБА_1 отримала автомобіль НОМЕР_3, за який зобовязалася придбати автомобіль на розсуд володільця ОСОБА_2 до 05.01.2014 року (а.с.68).

До теперішнього часу відповідачка умов договору, зазначеного в розписці не виконала.

За змістом ч.1 ст.395 ЦК України право володіння визнається речовим правом на чуже майно, що у згідно ст.396 ЦК України підлягає захисту відповідно до положень глави 29 цього кодексу.

Так, ч.3 ст.386 ЦК України передбачено право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного

законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно

до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки вартості автомобіля, який вона зобовязалась повернути на розсуд позивача до 05.01.2014 року згідно наданої розписки.

Щодо визначення розміру збитків, завданих володільцю автомобіля, суд першої інстанції виходив із його вартості, зазначеної власником транспортного засобу ОСОБА_4 3000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.04.2015 року еквівалентно 70530 грн. При цьому обмежився сумою у 69000 грн. відповідно до розміру заявлених позовних вимог.

Жодних доказів, які б давали можливість визначити реальну вартість спірного автомобілю на спростування цієї суми, відповідачем не надано.

Посилання представника відповідачки в суді апеляційної інстанції на те, що нею були отримані в банку кредитні кошти, якими вона повністю розрахувалася з позивачем, судовою колегією не приймаються.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

27.12.2013 року ОСОБА_1 отримала в АТ «УкрСиббанк» кредит в сумі 19472,90 грн. ( а.с. 99 101 ), проте доказів на підтвердження того, що ці кошти були нею передані ОСОБА_2 на виконання зобовязання за розпискою не надано.

Крім того, отримавши кошти в банку 27 грудня, нею були написані розписки про визнання зобовязання 29 та 30 грудня, що ставить під сумнів повернення коштів відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді