УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Комінтернівського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання іпотечного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що у 2006 році йому було 10 років і він проживав разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1. Вказана квартира належала ОСОБА_5 на праві власності, а у нього було право користування квартирою.

10 травня 2006 року на засіданні опікунської ради при виконкомі Комінтернівської районної ради у м. Харкові було розглянуто заяву

ОСОБА_5 щодо можливості продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, власником якої є вона та її батько ОСОБА_6 й придбання на її ім'я трикімнатної квартири № 109, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 та було зобов'язано ОСОБА_5 зареєструвати його, як неповнолітнього, за фактичним місцем проживання за указаною адресою: АДРЕСА_3, терміном до 22 червня 2006 року.

31 травня 2006 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1.

02 червня 2006 року між АКБ CP «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 36 550 доларів США на купівлю трикімнатної квартири загальною площею 68,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_3. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу указаної квартири та договір іпотеки, за яким придбана останньою указана квартира була передана в іпотеку банку.

Уточнивши позовні вимоги, позивач, зазначаючи, що при укладенні спірного договору іпотеки були порушені його права як малолітньої особи, яка має право проживання у квартирі і не було отримано попереднього дозволу органу опіки та піклування, просив визнати його недійсним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Визнано недійсним укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» договір іпотеки від 02 червня 2006 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалене судове рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22 травня 2002 року до 24 травня 2006 року був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно з паспортом НОМЕР_1, виданим на ім'я ОСОБА_4, місцем його реєстрації з 16 січня 2008 року є квартира АДРЕСА_6, а з 07 квітня 2015 року - квартира АДРЕСА_3.

10 травня 2006 року на засіданні Опікунської ради при виконкомі Комінтернівської районної ради у м. Харкові розглянуто заяву ОСОБА_5 щодо можливості продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, власником якої є вона та її батько ОСОБА_6, та купівлі на своє ім'я трикімнатної квартири № 109, що розташована за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_5 було зобов'язано зареєструвати неповнолітнього ОСОБА_4 за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3, терміном до 22 червня 2006 року.

31 травня 2006 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

02 червня 2006 року між АКБ CP «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладено договір кредиту, згідно з яким останній надано кредит у сумі 36 550 доларів США на купівлю трикімнатної квартири загальною площею 68,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_3. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, а також договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» установлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Вважається неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням банками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Згідно ч. 1 ст.215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Так, частиною першою статті 203 ЦК України передбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин, що вчинюється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що спірний договір іпотеки порушив його житлові права, визначені Законом України про «Про охорону дитинства» та Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Вирішуючи справи даної категорії, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-396цс15 та закріплена у положеннях п. 44 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з рогляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відступаючи від вказаної правової позиції, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви, вказавши, що у справі не встановлено порушення прав малолітньої дитини внаслідок укладення спірного договору іпотеки, який сприяв набуття матір'ю позивача вищевказаної квартири, що не погіршило житлових прав позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук