ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 06 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 113, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 190 000 грн, з терміном повернення не пізніше 06 жовтня 2018 року, на споживчі цілі.

27 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_5 укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113, на підставі якого останньому був наданий додатковий кредит в сумі 179 746 грн, терміном повернення не пізніше 06 жовтня 2018 року. Кредит надавався на рефінансування заборгованості за простроченими процентами.

На забезпечення повернення кредиту за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 з ОСОБА_5 укладений іпотечний договір від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковий договір № 1 від 27 вересня 2011 року до іпотечного договору від 06 жовтня 2008 року № 113, згідно з якими в іпотеку банку була надана нерухомість, а саме, комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Комплекс будівель складається з: будівлі (А-1/2) загальною площею 692,3 кв. м, будівлі (Б-1) загальною площею 7,6 кв. м, будівлі (В-1) загальною площею 73,8 кв. м, свердловини (№ 1). Зазначений комплекс належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу комплексу будівель від 16 вересня 2008 року, укладеному з ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В. і зареєстрований в реєстрі за № 3784.

Свої зобов'язання за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього ОСОБА_5 належним чином не виконував.

У зв'язку з чим, заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2012 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього в сумі 1 606 521 грн 23 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 1 344 489 грн 80 коп., заборгованість за відсотками за кредитом - 239 333 грн 20 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості - 22 698 грн 23 коп., та судові витрати в розмірі 3 219 грн.

Змінено термін дії кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113 та додаткового договору від 27 вересня 2011 року № 1 до нього, визначено строк виконання кредитного договору № 113 від 06 жовтня 2008 року № 113 та додаткового договору від 27 вересня 2011 року № 1 до нього моментом набрання рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості законної сили. Рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2012 року.

На теперішній час заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2012 року не виконано, заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього не сплачена.

Крім того, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2012 року вищевказаний договір купівлі-продажу комплексу будівель від 16 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнаний недійсним, у зв'язку з чим право власності на комплекс будівель повернулось колишньому власнику ОСОБА_6

ОСОБА_6, керуючись правами власника нерухомості, звернувся до Управління містобудування та архітектури при Виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради з заявою про зміну юридичної адреси розташування комплексу будівель на АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_1. Його заява була задоволена.

Потім, отримавши нове свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03 липня 2012 року, ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_4 договір позики від 13 серпня 2012 року, іпотечний договір від 13 серпня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Ю.А. за реєстр. № 842, за яким в іпотеку був переданий вищезазначений комплекс будівель за адресою розташування: АДРЕСА_1, з подальшим переоформленням на неї права власності на нерухомість на підставі рішення суду від 22 листопада 2012 року.

Проте, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2014 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2012 року було скасовано та ухвалено нове, яким у визнанні недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель від 16 вересня 2008 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та скасування права власності було відмовлено.

Також, згідно з актом обстеження, що складений фахівцем Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12 червня 2012 року, будівлю В-1 загальною і основною площею 73,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, було знесено, а загальна і основна площа будівлі А-1 становила 699,4 кв. м, будівлі Б-1 - 7,6 кв. м відповідно до вищевказаного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2012 року.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Державний ощадний банк України» просив суд:

1. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 - комплекс будівель, який складається з: будівлі (А-1) загальною площею 699,4 кв. м, будівлі (Б-1) загальною площею 7,6 кв. м, свердловини (№ 1), за адресою: АДРЕСА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» для погашення боргових зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113 на загальну суму 1 609 740 грн 23 коп., у тому числі, 1 344 489,80 грн - загальна сума заборгованості за кредитом, 239 333,20 грн - заборгованість за відсотками за кредит, 22 698,23 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості, та судові витрати в розмірі 3 219 грн, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» а саме, укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, подання заяв до органу реєстрації та отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухомість ОСОБА_5, оформлення кадастрового номеру земельної ділянки та отримання витягу з Державного земельного кадастру, а також наданням ПАТ «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшого продажу за оцінкою, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»;

2. на період до реалізації передати предмет іпотеки - комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1, в управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2016 року по цій справі скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 113 від 06 жовтня 2008 року та додатковим договором № 1 від 27 вересня 2011 року до кредитного договору № 113 від 06 жовтня 2008 року в розмірі 1 606 521 грн 23 коп., яка складається з: заборгованість по кредиту - 1 344 489 грн 80 коп., заборгованість по відсоткам за кредитом - 239 333 грн 20 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості - 22 698 грн 23 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором № 113 від 06 жовтня 2008 року - комплекс будівель, який складається з: будівлі (А-1) загальною площею 669,4 кв. м, будівлі (Б-1) загальною площею 7,6 кв. м, свердловини (№ 1), за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем з правом реєстрації нерухомості в органі реєстрації, подання заяв до органу реєстрації та отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухомість ОСОБА_4, оформлення кадастрового номеру земельної ділянки та отримання витягу з Державного земельного кадастру, а також наданням Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його подальшого продажу за оцінкою, визначеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку»,але не меншою ніж 1 700 000 грн, яка погоджена у іпотечному договорі № 113 від 06 жовтня 2008 року.

На період до реалізації передано предмет іпотеки - комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 в управління Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 8 184 грн. 96 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів виникнення у нього іпотеки по відношенню до ОСОБА_4 та належного їй майна в позасудовому або судовому порядку, а також не довів, що відповідач на момент розгляду справи є власником предмета іпотеки, що зазначений в іпотечному договорі, укладеному між банком та ОСОБА_5, а тому і не має статусу іпотекодавця, що унеможливлює звернення стягнення на спірне майно.

Крім того, право власності ОСОБА_4 на комплекс будівель визнано судовим рішенням, яке на даний час набрало законної сили та не оскаржувалося. Адреса предмета іпотеки і кількісно-якісний склад іпотеки та спірного майна інші. Іпотечний договір та державна реєстрація є чинними та ніколи не припинялись. Ніяких угод до іпотечного договору в частині зміни іпотекодавця, зміни адреси предмету іпотеки між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 не укладено. Банком також не надано доказів звернення до нотаріальної контори, реєстраційної служби з метою внесення змін до державного реєстру іпотек в частині заміни іпотекодавця, зміни адреси іпотеки. При наявності чинних договору іпотеки та запису в державному реєстрі іпотек банк, як іпотекодержатель, не позбавлений права цього зробити в позасудовому порядку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2012 року № 824.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору купівлі-продажу комплексу будівель, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Установивши факт переходу до ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що право власності у відповідача не можу бути витребувано на підставі ст. 388 ЦК України, а також про те, що до відповідача не переходило право власності від ОСОБА_5, а позивачем не надано доказів реєстрації іпотеки на спірні об'єкти нерухомості, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 жовтня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», тип якого на підставі змін до статуту змінено на публічне акціонерне товариство, та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 113, на підставі якого останньому був наданий кредит в сумі 1 190 000 грн на 120 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 06 жовтня 2018 року. Кредит надавався на споживчі цілі.

На забезпечення належного виконання зобов'язання, що виникають з кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113, між банком та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір від 06 жовтня 2008 року № 113, згідно з яким в іпотеку банку була надано нерухоме майно, а саме, комплекс будівель, який складається з будівлі під літерою А-1/2, загальною площею 692,3 кв. м, нежитловою - 666,3 кв. м, будівлі під літерою Б-1, загальною площею 7,6 кв. м, нежитловою - 7,6 кв. м, будівлі під літерою В-1, загальною площею 73,8 кв. м, нежитловою - 73,8 кв. м, свердловини під номером 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений комплекс належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу комплексу будівель від 16 вересня 2008 року, укладеного з ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ЛевченкоВ.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3784. Сторони домовились, що для цілей даного договору вартість предмета іпотеки становить 1 700 000 грн.

Відповідно до п. 3.1.3 розділу 3 іпотечного договору від 06 жовтня 2008 року № 113 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, зокрема, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше одного місяця.

За положеннями п. 6.2 вказаного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в п. 6.6 цього договору.

Обтяження нерухомого майна за іпотечним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек, а також внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про обтяження комплексу будівель, який є предметом іпотеки в той же день - 06 жовтня 2008 року, про що свідчать копії Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 06 жовтня 2008 року № 21155388, Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06 жовтня 2008 року № 21155480.

Іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

27 вересня 2011 року між банком та позичальником ОСОБА_5 укладений додатковий договір № 1 до кредитної договору від 06 жовтня 2008 року № 113, на підставі якого останньому був наданий додатковий кредит в сумі 179 746 грн з терміном остаточного погашення не пізніше 06 жовтня 2018 року. Кредит надавався на рефінансування заборгованості за простроченими процентами.

Також, 27 вересня 2011 року між банком та ОСОБА_5 укладений додатковий договір № 1 до іпотечного договору від 06 жовтня 2008 року № 113, відповідно до якого були внесені відповідні зміни до іпотечного договору від 06 жовтня 2008 року № 113 у зв'язку із збільшенням загального розміру кредитного зобов'язання, обумовленого наданням додаткового кредиту в сумі 179 746 грн, відповідно до укладеного додаткового договору від 27 вересня 2011 року № 1 до кредитної договору від 06 жовтня 2008 року № 113.

Іпотечний договір та додатковий договір до іпотечного договору є чинними, сторонами, третіми особами не оспорені.

У зв'язку зі збільшенням загального розміру кредитного зобов'язання згідно з додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113, було внесено зміни в Державний реєстр іпотек, про що свідчить копія Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) від 27 вересня 2011 року № 33119899.

Далі, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2012 року у справі № 815/7375/2012 вищезазначений договір купівлі-продажу комплексу будівель від 16 вересня 2008 pоку, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В., р. № 3784, був визнаний недійсним. Скасована проведена Мелітопольським Міжміським бюро технічної інвентаризації державна реєстрація права власності ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, р.№ 3784, від 16 вересня 2008 pоку на будівлі А-1/2, Б-1, В-1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2014 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2012 року було скасовано та ухвалено нове, яким у визнанні недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель від 16 вересня 2008 року, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, та у скасуванні права власності було відмовлено.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору купівлі-продажу комплексу будівель, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Як вбачається з листа Управління містобудування і архітектури при Мелітопольській міській раді від 23 травня 2012 року № Д 351/з, на підставі рішення міськвиконкому від 31 липня 2001 року № 89/4 «Про присвоєння порядкових адресних номерів об'єктам нерухомості юридичних і фізичних осіб», враховуючи заїзд на об'єкт з вул. Воїнів Інтернаціоналістів, Управління містобудування і архітектури повідомляє, що адреса АДРЕСА_1, будівель А-1/2, Б-1, В-1, згідно з свідоцтвом про право власності від 26 березня 2007 року, замінено на адресний номер - АДРЕСА_1.

У зв'язку з чим, ОСОБА_6 отримав нове свідоцтво про право власності на нерухоме майно на комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1, від 03 липня 2012 pоку.

13 серпня 2012 pоку ОСОБА_6 уклав із ОСОБА_4 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Ю.А. за реєстр. № 841, та договір іпотеки від 13 серпня 2012 pоку, за яким в іпотеку був переданий комплекс за адресою: АДРЕСА_1, який складається з будівлі (А-1), загальною площею 669,4 кв. м, будівлі (Б-1), загальною площею 7,6 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Ю.А. за реєстр. № 842.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором р. № 842 від 13 серпня 2012 pоку - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається з: будівлі (А-1) загальною площею 669,4 кв. м, будівлі (Б-1) загальною площею 7,6 кв. м, шляхом передачі предмету іпотеки ОСОБА_4 за ціною 350 000 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначений комплекс будівель.

Крім того, заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2012 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього було задоволено. Змінено термін дії кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього, визначено строк виконання кредитного договору від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього моментом набрання рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього в сумі 1 606 521 грн 23 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом - 1 344 489 грн 80 коп., заборгованість за відсотками за кредитом - 239 333 грн 20 коп., пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості - 22 698 грн 23 коп., та судові витрати в розмірі 3 219 грн. Обов'язок стягнення є солідарним з ОСОБА_8

Рішення суду набрало законної сили 30 листопада 2012 року.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 жовтня 2008 року № 113 та додатковим договором від 27 вересня 2011 року № 1 до нього встановлена заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 30 листопада 2012 року.

Відповідно до акта обстеження, що складений фахівцем Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12 червня 2012 року, було встановлено, що будівлю В-1 загальною і основною площею 73,8 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, було знесено. А загальна і основна площа будівлі А-1 становила 699,4 кв. м, будівлі Б-1 - 7,6 кв. м, відповідно до вищевказаного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2012 року, що видно з відповіді на запит суду першої інстанції начальника Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12 травня 2015 року № 1213.

Як вбачається з відповіді заступника начальника Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 30 вересня 2016 року № 1647/29/12478, на виконанні у вказаному відділі ДВС знаходиться виконавчий лист, виданий 11 лютого 2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 609 740 грн 23 коп.

Станом на 30 вересня 2016 року боржником заборгованість стягувачу не сплачувалась.

Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 лютого 2013 року № 280835, право власності на комплекс, який складається з: будівлі (А-1) загальною площею 669,4 кв. м, будівлі (Б-1) загальною площею 7,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 листопада 2012 року.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки - комплексу будівель, який складається з: будівлі (А-1) загальною площею 669,4 кв. м, будівлі (Б-1) загальною площею 7,6 кв. м, свердловини (№ 1), за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з позовної заяви, при визначенні способу реалізації предмета іпотеки позивач просив звернути на нього стягнення шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передбачений у п. 6.2 іпотечного договору від 06 жовтня 2008 року № 113, а тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на положеннях ст. 590 ЦК України, ст.ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

При застосуванні процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, визначається ціна продажу, і її визначення у відповідності до ч. 6 вказаної статті покладається на іпотекодержателя.

Отже, при обраному способі звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути у рішенні зазначена конкретна ціна, вже при продажі предмету іпотеки вона визначається на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, як це передбачено ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду Українидійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-61цс15 від 27 травня 2015 року).

Проте, визнавши порушення зобов'язань за кредитним договором та звернувши стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням пункту 4 частини першої статті 215 Цивільного процесуального кодексу України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 1.3 іпотечного договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки становить 1 700 000 грн.

Як встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в суді першої інстанції при розгляді даної справи вартість предмета іпотеки сторонами не оспорювалася, питання щодо визначення вартості предмету іпотеки, про проведення судової будівельної експертизи не ставилися. Не оспорювалася вартість предмета іпотеки сторонами і в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням зазначеного колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни вартості предмета іпотеки, яка встановлена та погоджена у іпотечному договорі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційним судом визначено початкову ціну продажу предмета іпотеки, виклавши її у відповідності до вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положень п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме, встановити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшого продажу за оцінкою, визначеною суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», але не меншою ніж 1 700 000 грн., яка погоджена у іпотечному договорі від 06 жовтня 2008 року № 113.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Відповідно до ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Отже, установивши факт переходу до ОСОБА_4 права власності на спірне нерухоме майно, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко