АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1416/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Пасацька Л. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівСіренка Ю. В., Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

представника позивача Попельнюх Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 1514 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 06.12.2013 року уже було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість, яка складалась:

-1216,05 грн. - заборгованість за кредитом;

-453,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-81,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

-30,73 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання;

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1310,74 грн. штраф (процентна складова).

Проте позивач стверджує що відповідач свої зобов'язання за вище вказаним договором продовжує не виконувати, внаслідок чого ОСОБА_7 станом на 29.11.2016 року, має заборгованість в сумі 29432,45 грн., яка складається:

-14274,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-13279,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язанно;

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-1377,74 грн. штраф (процентна складова).

У зв'язку з чим ПАТ КБ "Приватбанк" просив суд стягнути з ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 29432,45 грн.

Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2017 року в задоволенні позову банку відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до висновку, що статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення в частині стягнення неустойки та штрафу, а в частині стягнення процентів за користування кредитом позивач не надав належних та допустимих доказів.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що 03.10.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1514 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії договору по 03.10.2008 рік. ОСОБА_7 не виконувала умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 06.12.2013 року з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" було стягнуто заборгованість, яка складалась з: 1216,05 грн. - заборгованість за кредитом; 453,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 81,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 30,73 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1310,74 грн. штраф (процентна складова). Зазначене заочне судове рішення не виконано.

Звертаючись до суду з новою позовною заявою банк ставить питання про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості по процентам за користування кредитом, та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання та штраф за період з часу ухвалення заочного рішення по час нового звернення до суду за кредитним договором, строк виконання за яким закінчився в 2008 році.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором який закінчився в 2008 році, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин між сторонами цього договору, а переводить кредитне зобов'язання за закінченим кредитним договором в боргове зобов'язання за невиконане судове рішення та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених вже ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування.

Однак і позивачем вибраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог в спосіб, визначений позивачем, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2017 року задоволити частково, а заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :