Справа № 333/1455/17
Провадження № 2/333/1235/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Герасименко С.Г.,

при секретарі Уляницькій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа Шоста ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулась позивач з позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що 15 березня 2012 року померла її матір ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на жилий будинок № 14 по вул. Броненосця «Потьомкіна» у м. Запоріжжі, який позивач прийняла оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем. 17.02.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй постановою державного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності через відсутність правовстановлювальних документів на будинок. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 14 по вул. Броненосця «Потьомкіна» у м. Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 15 березня 2012 року.

Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в який просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі та ухвалити законне і обґрунтоване рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Представник третьої особи Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 березня 2012 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 227013.

Із заявою про прийняття спадщини до Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 72 за 2017 рік.

Постановою Державного нотаріуса Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 02.03.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок № 14 по вул. Броненосця «Потьомкіна» у м. Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 у звязку з ненаданням спадкоємицею документу, що посвідчує право власності на зазначений будинок.

Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯИ № 307729 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

16 червня 1976 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6, у звязку з чим змінила своє прізвище на «Кригіна». Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС № 719058.

23 червня 2010 року рішенням ОСОБА_2 міської ради за №69/80 було розглянуто заяву ОСОБА_3 та закріплено за житловим будинком № 14 по вул. Броненосця «Потьомкіна» у м. Запоріжжі земельну ділянку площею 0,0614 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з технічного паспорту, складеного ТОВ "ЗМБТІ", станом на 12.11.2010 року вбачається, що за адресою: м. Запоріжжя, вул. Броненосця «Потьомкіна», буд. 14, розташований житловий будинок літ."А", роком побудови якого зазначено 1954 рік.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Спірний житловий будинок був збудований у 1954 році.

У 1954 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства.

На момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, але спадкоємиця не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, але спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємцями права власності на цей будинок у порядку спадкування.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 її донька ОСОБА_1 прийняла спадщину, так як проживала разом з нею у спадковому будинку, шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 61, 208, 213-215, 3607 ЦПК, ст.ст. 1217,1258, 1261, 1268-1270 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа Шоста ОСОБА_2 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 14 по вул. Броненосця «Потьомкіна» у м. Запоріжжі.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області, через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя С.Г. Герасименко