Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/323/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.06.2017смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді: Єгорової Н.І. ,

за участю секретаря: Маковецької Л.А. ,

позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: державний реєстратор Доманівської райдержадміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 третя особа: державний реєстратор Доманівської райдержадміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 6,5827га, розташованої в межах території Доманівської селищної ради на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03.03.2003р. Відповідно до договору оренди землі від 01.02.2016р. зазначена земельна ділянка була передана в оренду ОСОБА_4 строком на 49 років. Позивач вважає, що договір оренди землі він уклав з відповідачем під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Так, в 2011р. він взяв у відповідача кошти в борг в сумі 26000грн. на лікування, про що склав розписку. За усною домовленістю, в рахунок відшкодування боргу, позивач передав відповідачу земельну ділянку в користування на 5 років і склав заповіт на його ім'я, розпорядившись земельною ділянкою на випадок своєї смерті, на користь відповідача. По закінченню п'ятирічного строку, ОСОБА_1 попередив відповідача про повернення земельної ділянки, вважаючи, що повністю повернув борг ОСОБА_4, так як протягом 5 років орендну плату не отримував. ОСОБА_4 заперечував проти повернення земельної ділянки і пред'явив вимогу про повернення боргу. Зрозумівши, що повернути борг позивач не має можливості, так як крім пенсії в розмірі 1400 грн., інших доходів не має, ОСОБА_1 вимушений був укласти з відповідачем договір оренди земельної ділянки на вкрай невигідних для нього умовах, дуже низька орендна плата. Позивач вважає, що за відсутності тяжких обставин, які склалися, він би на зазначених умовах не уклав би договір оренди зазначеної земельної ділянки з відповідачем, а тому просить визнати даний договір оренди землі недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити, посилаючись на те, що договір оренди земельної ділянки, укладений позивачем під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах .

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали і просили в їх задоволені відмовити, так як позивач не довів суду, що на момент укладення договору він мав тяжкі обставини і договір укладений на вкрай невигідних для позивача умовах.

Державний реєстратор надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 6,5827 га, розташованої в межах території Доманівської селищної ради Миколаївської області, що підтверджується копією Державного акту серії НОМЕР_1, виданого 03.03.2003р.

01.02.2016р. між сторонами по справі було укладено договір оренди , належної ОСОБА_1, земельної ділянки площею 6,58 га, строком на 49 років. Зазначений договір оренди землі був зареєстрований державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29872150 від 02.06. 2016р.. за реєстровим номером 27.

Позивач вважає, що даний договір ним укладено під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для нього умовах.

Згідно розписки, складеної 27.09.2011р. ОСОБА_1 взяв в борг 26 000 грн., у зв'язку з чим, залишив в заставу Державний акт на землю і заповідав зазначений Державний акт на землю ОСОБА_7

Після отримання коштів в борг, ОСОБА_1 за домовленістю з ОСОБА_4, передав йому в користування земельну ділянку, строком на 5 років, з метою повернення за рахунок цього, боргу. ОСОБА_4 не заперечує проти того, що прийняв в користування земельну ділянку в 2011р., але стверджує, що сплатив за користування землею орендну плату за 5 років наперед, але письмових доказів на підтвердження зазначеного факту суду не надав.

10.10.2011р. ОСОБА_1, на випадок своє смерті зробив письмове розпорядження земельною ділянкою, площею 6,58 га, належної йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, яким заповів її ОСОБА_4, про що свідчить копія заповіту, посвідчена приватним нотаріусом та внесена до реєстру за № 1982 від 10.10.2011р. Даний заповіт скасовано 18.04.2016р. за реєстровим №297, про що свідчить надпис приватного нотаріуса на заповіті.

Тяжкими обставинами, які спонукали взяти кошти в борг, позивач вважає стан його здоров'я, а саме: в 2011р. лікарями йому рекомендовано було зробити операцію, від якої він згодом відмовився.

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_8, без номеру та дати, ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку у лікаря невропатолога з приводу захворювань: дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня змішаного ґенезу з частими транзиторними ішемічними атаками, церебрастенія на фоні гіпертонічної хвороби, шийно-грудного остеохондроза, хронічного захворювання легенів. Періодично з 2011р. проходить курси лікування.

Однак, крім довідки про наявність у позивача хвороб, з приводу яких він періодично лікується, інших доказів стороною не надано, що недостатньо для встановлення наявності тяжких обставин.

Вкрай невигідними умовами договору оренди, ОСОБА_1 вважає розмір орендної плати, який значно занижений і не відповідає процентному співвідношенню до вартості землі.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно довести підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Аналізуючи, досліджені в судовому засіданні, матеріали розглянутої вже судом цивільної справи № 475/747/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: державний реєстратор прав на нерухоме майно про визнання договору оренди землі недійсним, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві оспорював підписання ним договору оренди землі, укладеного 01.02.2016р.

В судовому засіданні по даному спору про визнання договору оренди землі недійсним з інших підстав, позивач ОСОБА_1 пояснив, що підписав спірний договір не читаючи. Другого екземпляра договору у нього не має. Вважає, що борг ОСОБА_4 повернув шляхом надання йому земельної ділянки в користування безоплатно, а тому просить ОСОБА_4 повернути йому земельну ділянку.

Беручи до уваги правову позицію, яка міститься у постанові ВСУ від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16, правочин повинен вчинятися особою свідомо, добровільно і вона повинна усвідомлювати, що вимушена це зробити через тяжкі обставини. Однак, із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що договір він підписав не читаючи, не знайомлячись з умовами договору, не оцінюючи вигідність для нього умов,а тому такі дії неможливо вважати вимушеними, а вчиненні внаслідок власного недбальства.

Крім того, представник позивача вважає, що спірний договір оренди землі, позивач вимушений був підписати на не невигідних для нього умовах у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 вимагав повернення боргу в сумі 26000 грн., які позивач не мав можливості повернути.

Однак, позиція представника позивача суперечить матеріалам справи, із яких вбачається, що договір оренди між сторонами був укладений 01.02.2016р., зареєстрований державним реєстратором 02.06.2016р., а вимога про повернення боргу від позичальника надійшла поштою 29 грудня 2016р., тобто набагато пізніше після підписання договору. Окрім письмової вимоги про повернення боргу, інших дій, а саме звернення до суду, позичальником не вчинялося.

Таким чином, на момент підписання договору оренди землі, відповідач ОСОБА_4 не вимагав та не вчиняв заходів до термінового повернення боргу. Позивач ОСОБА_1 після отримання грошей в борг, не вчиняв заходів до їх повернення, так як вважав, що в рахунок боргу передав землю в користування строком на 5 років.

За таких обставин, суд не вбачає тяжких обставин, пов'язаних з поверненням боргу, у позивача на момент укладення договору.

Щодо вкрай невигідних умов для позивача на момент вчинення правочину, суд також вважає їх недоведеними.

Розмір орендної плати, зазначений в договорі, відповідно до п.13 переглядається щорічно. Згідно п.9 зазначеного договору, орендна плата вноситься орендарем в розмірі 3% від вартості землі, що складає 2996грн., але відповідно до відомості на виплату орендної плати за 2016р., плата нарахована та на даний момент сплачена в більшому розмірі, ніж зазначено в договорі, а саме в сумі 5100 грн. Договір передбачає внесення змін до умов договору за взаємною згодою сторін, або за рішенням суду (п.36).

Таким чином, невигідні для позивача умови договору, а саме розмір орендної плати, не є критичними, так як відповідно до п.36 спірного договору можуть обговорюватися та змінюватися, що не порушує прав орендодавця.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він мав можливість укласти договір оренди землі з іншими орендарями, але вирішив обрати ОСОБА_4, а це свідчить про вільне волевиявлення позивача в момент вчинення спірного правочину.

З урахуванням всіх досліджених судом обставин справи, суд не вбачає підстав для визнання договору оренди землі, укладеного між сторонами 01.02.2016р. недійсним, так як вважає, що тяжкі обставини та вкрай невигідні умови позивачем не доведені.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.5,6,8,10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: державний реєстратор Доманівської райдержадміністрації про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.02.2016р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 27, недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя : Н. І. Єгорова