Справа № 618/50/17
Провадження № 2/618/40/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Дворічанський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Гніздилова Ю.М., при секретарі - Рябенко Л.В., за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Мечніково» про визнання договору оренди землі недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Мечніково» про визнання договору оренди землі недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 01 квітня 2013 року нібито між ним та ПП «Мечніково» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого він надав, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,2066 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, належну позивачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ХР №079098, виданого Дворічанською районною державною адміністрацією 20 червня 2003 року. Крім цього, ОСОБА_1 було встановлено, що того ж дня, нібито ним також були підписані акт визначення меж земельної ділянки в натурі та акт приймання передачі обєкта оренди, відповідно до договору, які є невідємною частиною вищезазначеного договору оренди землі. На підставі того, що позивач особисто договір оренди землі та додатки до нього не підписував, та не вчиняв будь - яких дій, направлених на набуття, зміну чи припинення цивільних прав щодо цієї земельної ділянки, просить суд визнати договір оренди земельної ділянки недійсним, скасувати державну реєстрацію зазначеного договору оренди землі. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених вище.

Представники відповідача, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення в яких просили відмовити позивачу в їх задоволенні. Крім того пояснили, що договір оренди землі дійсно був підписаний не позивачем, а його дружиною, яка при підписанні договору заявила, що діє за дорученням чоловіка. Крім того, ПП «Мечніково» протягом 2014 2016 років сплачувало позивачу орендну плату, яку той особисто приймав, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 щодо існування орендних правовідносин. Отже жодної правової підстави для визнання спірного договору оренди недійсним не існує.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та висновок експерта, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР № 079098 від 20 червня 2003 року, виданого на підставі розпорядження голови Дворічанської райдержадміністрації від 06 травня 2003 року №92, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,3463 га, яка розташована на території Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області, кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0400.

Згідно з договором оренди землі без номеру від 01 квітня 2013 року, орендодавець ОСОБА_1, з одного боку, та орендар приватне підприємство «Мечніково», в особі директора ОСОБА_6, з другого, уклали договір, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,2066 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області. Земельна ділянка належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР № 079098. Договір укладено на 10 років.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №10941336 від 16 жовтня 2013 року, договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 01 квітня 2013 року був зареєстрований 16 жовтня 2013 року за № 2893809.

Відповідно до акта приймання передачі обєкта оренди б/н від 01 квітня 2013 року, орендодавець ОСОБА_1, з одного боку, та орендар приватне підприємство «Мечніково», в особі директора ОСОБА_6, з другого боку, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,2066 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області.

Згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі б/н від 01 квітня 2013 року, орендодавець ОСОБА_1, з одного боку, та орендар приватне підприємство «Мечніково», в особі директора ОСОБА_6, з другого боку, склали цей акт про визначення меж земельної ділянки площею 6,2066 га, кадастровий номер :04:000:0400 в натурі із земель приватної власності, яка розташована на території Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області за межами населеного пункту.

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №3054/6217 від 28 лютого 2017 року по цивільній справі №618/50/17 за позовом ОСОБА_1 до ПП «Мечніково» про визнання договору оренди землі недійсним, підписи від імені ОСОБА_1 в: договорі оренди землі від 01 квітня 2013 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Мечніково», розташований на шостій сторінці аркуша документа, в графі «Орендодавець»; акті приймання передачі обєкта оренди від 01 квітня 2013 року, розташований в графі «Орендодавець»; акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 01 квітня 2013 року, розташований в графі «Орендодавець» - виконанні рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що дружина позивача ОСОБА_7 при підписанні спірного договору оренди землі була наділена правом представляти його інтереси, як це передбачено нормами ЦК України.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 6,3463 га, яка розташована на території Новоєгорівської сільської ради Дворічанського району Харківської області.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 14 вищезазначеного Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 вищезазначеного Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. 17 вищезазначеного Закону, в редакції яка діяла на час укладення договору, передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання - передачі.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно д ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Двостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 ЦК України, визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч.1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3, 5 та 6 ст.203 ЦК. У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у звязку з невідповідністю його вимогам частин 3 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що спірний договір оренди землі від 01 квітня 2013 року не був підписаний орендодавцем, позивачем по справі, тобто не було волевиявлення власника земельної ділянки на передачу землі в оренду, тому при таких обставинах, відповідно до ст. 203 ЦК України, суд вважає, що є підстави для визнання даного договору недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору та 9 225 (девять тисяч двісті двадцять пять) грн. 60 коп. витрат повязаних з проведенням судово почеркознавчої експертизи.

На підставі викладеного, керуючись 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити недійсним з моменту укладення договір оренди землі без номеру від 01 квітня 2013 року, між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Мечніково», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 жовтня 2013 року за №18.

Скасувати реєстраційний запис №18 від 16 жовтня 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію договору оренди землі без номеру від 01 квітня 2013 року, між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Мечніково».

Стягнути з приватного підприємства «Мечніково» на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору та 9 225 (девять тисяч двісті двадцять пять) грн. 60 коп. витрат повязаних з проведенням судово почеркознавчої експертизи, а всього 9 865 (девять тисяч вісімсот шістдесят пять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд Харківської області. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2017 року.

Суддя Ю.М. Гніздилов