Справа № 462/2418/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/790/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.,

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 щодо визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 щодо визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що посадовими особами державної виконавчої служби і суду здійснено саботаж міжнародного та національного законодавства щодо виконання судових рішень, проігнорований Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який держава Україна прийняла на вимогу Ради Європи, допущено грубе порушення процесуального законодавства, не забезпечений повний, всебічний та обєктивний розгляд судової справи. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо відмови забезпечити виконання судового рішення є незаконною, була прийнята упереджено, не відповідає фактичним обставинам справи.

Окрім того апелянт вказує, що тривале невиконання судового рішення засвідчує про бездіяльність та неналежний контроль зі сторони керівництва Залізничного ВДВС Львівського МУЮ, що є підставою для визнання протиправною бездіяльності начальника Залізничного ВДВС Львівського МУЮ щодо неналежного контролю над здійсненням виконавчого провадження ВП №48328283.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року скасувати та вирішити питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з»явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дії чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі особу, до компетенції якої належить вирішення питання усунення порушення прав чи свобод заявника.

Частиною 1 ст. 158 ЦПК України передбачено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Аналогічні розяснення міститься і в ч. 3 п. 13 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільній справі».

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді у суді першої інстанції» визначено, що перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з'явився, про час і місце судового засідання з дотриманням норм закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 5, 6, 9 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції зазначив, що заінтересована особа Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» (відповідач - боржник), яке було належним чином повідомлене про час, день та місце розгляду скарги, не забезпечило явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за його відсутності не подало, про причини неявки суд не повідомило.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, боржник ДАП «Львівські авіалінії» про судові засідання належним чином не був повідомлений, судові повістки повернулися до суду першої інстанції за закінченням терміну зберігання, а суд першої інстанції не вжив заходів для належного повідомлення боржника через курєрів за адресою, зазначеною ДАП «Львівські авіалінії», або телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, або через оголошення у пресі, що передбачено ч.ч. 5, 6, 9 ст. 74 ЦПК України Повернення повістки «за закінченням терміну зберігання» не вважається належним повідомленням учасника цивільного процессу, окрім того на судове засідання 08 листопада 2016 року такі судом не повідомлялись.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтересиюридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до приписів ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, котрі спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства, 02.04.2012 року затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, котра є чинною.

У свою чергу, статтею ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, виданих судами.

Відмовляючи в задоволенні скарги , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ДАП «Львівські авіалінії з 14 листопада 2011 року перебуває в стані припинення юридичної особи відповідно до рішення та оголошено про початок процедури ліквідації надрукованої в газеті Голос україни №217 від18 листопада 2011року, тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2015 року та скеровано виконавчий документ голові ліквідаційної комісії на підставі вимог ч.2,ст..67 Закону україни про виконавче провадження. а, відтак, дійшов висновку про безпідставність задоволення скарги.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується у повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, так як такий зроблений передчасно, без дослідження належних доказів на підтвердження наведених в оскаржуваній ухвалі фактів.

Судовою колегією встановлено й те, що постановою державного виконавця від 30.09.2015 року ВП №48328283., виконавчий лист №462/2418/15-цвід 29.07.2015, на підставі ч.2 ст. 67, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено провадження та відповідно до листа від 30.09 .2015року №15555 направлено Голові ліквідаційної комісії ДАП «Львівські авіалінії», однак докази отримання виконавчого листа в матеріалах справи відсутні.

Крім того, зазначена скарга судом першої інстанції розглянута відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 386 ЦПК України без участі сторонни виконавчого провадження .

Відтак, має місце порушення судом першої інстанції порядку, встановленого для розгляду скарги на рішення державного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби.

За приписами п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на вказане, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що скарга ОСОБА_2 була розглянута з порушенням порядку, встановленого ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

На підставі викладеного, оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням порядку, встановленого для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, підлягає скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.209, 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст..ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді