АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1963/17 Справа № 202/5385/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Гулієві М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2400,00 грн., зі сплатою 36,00% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе грошових зобовязань, станом на 31 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 12892,07 грн.

У звязку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 19 квітня 2011 року у розмірі 12892,07 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору 1378,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2011 року в розмірі 12892,07 грн., з яких:

- 805,97 грн. заборгованість за кредитом;

- 8396,00 грн. заборгованість по процентам;

- 2600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 590,10 грн. штраф (процентна складова).

Також, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно до кредитного договору № б/н від 19 квітня 2011 року, оформленого заявою позичальника та погодженням ним умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 отримав у позивача кредит в сумі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов зазначеного кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших обумовлених договором платежів, заборгованість за ним станом на 31 липня 2016 року становить 12892,07 грн., з яких: 805,97 грн. заборгованість за кредитом; 8396,00 грн. заборгованість по процентам; 2600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 590,10 грн. штраф (процентна складова).

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, який був перевірений у судовому засіданні та з якого вбачається, що відповідачем періодично здійснювалося погашення заборгованості за кредитом.

Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань підтверджено наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, який, в свою чергу, ОСОБА_2 не спростований.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначаючи про пропуск строку позовної давності та відсутність належних доказів щодо терміну дії картки.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки, по-перше, останній здійснював погашення боргу, що за замістом апеляційної скарги визнається самим боржником, та таким чином переривав строк позовної давності, а, по-друге, термін дії кредитних ліній встановлено на самій картці, номер якої автоматично реєструється в базі даних банку при активуванні кредитної картки, що в подальшому за необхідності дає можливість відстежувати персональні данні по руху коштів позичальника.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3