Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Євтушенко О.І.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕС», про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2015 року та ухвалуколегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно, посилаючись на те, що 26 квітня 2013 року між ПАТ «Банк Камбіо»та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕС» (далі - ТОВ «ДЕС») укладено кредитний договір, за умовами якого останнє отримало кредит у розмірі 350 тис. грн. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_6 26 квітня 2013 року укладено договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1, яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 2003 року. Крім того на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_725 квітня 2015 року укладено договір поруки.

В зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору, боржник допустив заборгованість, в рахунок погашення якої банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6на підставі договору купівлі- продажу, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни в розмірі 601 920 грн, та стягнути з ОСОБА_7 кредитну заборгованість у розмірі 426 184,39 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Камбіо» заборгованість за кредитним договором № 745/01-2013 від 26 квітня 2013 року в розмірі 426 184,39 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк Камбіо» просить скасувати оскаржувані рішення в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором не є співмірною з вартістю квартири.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 26 квітня 2013 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «ДЕС» укладено кредитний договір № 745/01-2013, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 350 000 грн зі сплатою 28% річних, строком до 24 квітня 2015 року.

У забезпечення кредитного договору між банком та ОСОБА_6 26 квітня 2013 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку позивачеві квартиру № АДРЕСА_1 та належить останньому на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 2003 року.

Крім того на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_725 квітня 2015 року укладено договір поруки, відповідно до якого у разі порушення боржником зобов'язань, забезпечених цим договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Через неналежне виконання боржником умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 01 серпня 2015 року склала 426 184,39 грн, з яких: 350 тис. грн - прострочена заборгованість за кредитом, 76 184,39 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

В силу іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Тобто, законодавством не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як не співмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

Пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не з'ясували належним чином усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не врахували права банку на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки та дійшли помилкового висновку щодо не співмірності кредитної заборгованості з вартістю предмета іпотеки та прийшли до передчасного висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

З огляду на викладене погодитись із ухваленими в справі рішеннями про звернення стягнення на предмет іпотеки неможливо і вони підлягають скасуванню.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Судові рішення в частині позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_7 в касаційній інстанції не оскаржуються, а отже не є предметом перегляду у касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 25 листопада 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова