АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1181/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівСіренка Ю. В., Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року по справі за позовом ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.12.2014 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений договір №6701 на підставі якого ВАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», зобов'язується надавати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що ОСОБА_7 не виконує належним чином умови договору, внаслідок чого станом на 01.10.2016 року має заборгованість в сумі 27476,06 грн.

У зв'язку з чим ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь позивача заборгованість в сумі 27476,06 грн.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, що утворилась станом на 01 жовтня 2016 року, в розмірі 27476,06 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Задовольняючи позов ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому наймач жилого приміщення та члени його сім'ї повинні нести солідарну відповідальність за спожиту теплову енергію.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 31.05.2000 року квартира АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизована на ОСОБА_7, її чоловіка ОСОБА_9 та їх дітей повнолітніх ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в рівних частках на кожного, по 1/5 частині.

ОСОБА_9 помер і після його смерті дружина померлого та його діти 05.02.2008 року отримали спадщину на його частину в квартирі, кожен по ? частині від спадкового майна і частки ОСОБА_7 та її дітей ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в квартирі АДРЕСА_1 стали становити по 1/4 частини на кожного. В послідуючому в процесі декомунізації АДРЕСА_1.

05.12.2014 року між ПАТ «Черкаське хімволокно» та ОСОБА_7 був укладений договір №6701 «Про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води», який вважається пролонгованим на наступні роки.

Згідно до п. 9 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

ОСОБА_7 та інші співвласники квартири не виконувала належним чином умови договору, внаслідок чого станом на 01.10.2016 року виникла заборгованість в сумі 27476,06 грн. яку позивач і просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на свою користь.

Ухвалою Придніпровського районного суду Черкаської області від 21 березня 2016 року відмовлено позивачеві у задоволенні заяви про видачу судового наказу на підставі ст. 100 ЦПК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.ст. 14, 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюються державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Пунктом п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду в частині наявності боргу відповідачів за отримані послуги за спожиту теплову енергію, оскільки комунальні послуги з опалення та постачання гарячої води відповідачам надавалися проте своєчасно не оплачувалися. Сам факт не своєчасного виконання зобов'язання ОСОБА_7 не заперечує.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не з'ясував правовий статус квартири та помилкового застосував законодавство, що регулює правовідносини наймача квартири та членів його сім'ї з постачальником теплової енергії, тоді як відповідачі є співвласниками жилого приміщення.

В силу положень частин 2, 3, 4 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Таким чином, кожен із чотирьох співвласників квартири АДРЕСА_1 повинен нести витрати на утримання своєї частки у праві спільної часткової власності на управління, утримання та збереження спільного майна.

Загальна сума заборгованості становить 27476 гривень, де частка витрат кожного із співвласників на утримання своєї частки у спільному майні буде становить 6869 гривни.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Ні нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ні нормами ЦК України не передбачена солідарна відповідальність боржників співвласників майна за отримані комунальні послуги. Між співвласниками також не укладений договір про взяття на себе солідарної відповідальності за отримані комунальні послуги. Тому кожен із співвласників повинен нести витрати відповідно до своєї частки і спільному майні.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" покладено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так як суд першої інстанції невірно застосував норми ЖК України до правовідносин що виникли між співвласниками жилого приміщення та надавачем послуг теплової енергії, що потягло за собою невірне вирішення спору, то рішення суду першої інстанції підлягає до скасування.

ПАТ «Черкаське хімволокно» заявило позов про стягнення боргу за спожиту теплову енергію лише до двох із чотирьох співвласників жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованості за спожиту теплову енергію відповідно до їх часток в спільному майні по 6869 гривни з кожного.

Доводи апелянта про неправильність розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію нічим не спростовані, нові розрахунки не надані.

Інші доводи апеляційної скарги також перевірені судом першої інстанції та визнані безпідставними.

При ухваленні нового рішення позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, тому згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог підлягають до стягнення і судові витрати (689 гривень сплачений позивачем судовий збір : 4 = 172,5 гривни з кожного співвласника).

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року задоволити частково, а заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» в рахунок погашення боргу за спожиту теплову енергію , що утворилась станом на 01 жовтня 2016 року по 6869 ( шість тисяч шістдесят девять) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судові витрати по справі по 172,5 гривни (сто сімдесят дві гривни 50 коп.) з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовить.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :