Справа № 638/1277/17
Провадження № 2/638/2280/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова

У складі- головуючого судді - Наумової С.М.

Секретаря - Крупенко Л.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі , стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу , моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма старт» (надалі Відповідач) про про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,стягненню моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним

З 2003 року позивач працювала у сфері фармацевтичного бізнесу на різних посадах, починаючи з медичного представника фармацевтичних компаній.

Позивач працювала, як у місті Харкові так і у інших містах України, серед яких Київ, Одеса, Дніпро, Запоріжжя та ін.

Відповідно до наказу № 270-к від 09.12.2015 року ОСОБА_1 (надалі Позивач) було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт» (надалі Відповідач) на посаду керівника відділу продажів безрецептурних препаратів.

Також між Позивачем та Відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір № UA905 від 22.12.2015 року.

Посадові обовязки Позивача були викладені у Трудовому договорі № UA905 від 22.12.2015 року та посадових обовязках.

За весь час роботи до Позивача з боку Відповідача не було жодних претензій за якістю виконання посадових обовязків.

Безпосерднім керівником з боку Відповідача над Позивачем була ОСОБА_2.

22.09.2016 року Позивача викликали у центральний офіс Відповідача, що знаходиться за адресою м. Київ, ОСОБА_3 Лепсе, 8.

Так ОСОБА_2 у розмові (в присутності директора з управління персоналом ОСОБА_4С), що відбулась приблизно о 11.00 годині 22.09.2016 року запропонувала та майже примушувала Позивача написати заяву про звільнення за власним бажанням або за згодою сторін.

Однак Позивач відмовився від складання вищевказаної заяви.

Того ж дня ОСОБА_2 о 17.00 години через електронну пошту написала лист на працівників компанії наступного змісту:

«ОСОБА_5 коллеги,

ОСОБА_6 с сегодняшнего дня вашу активность координировать со мной напрямую (командировочная активность, все маркетинговые активности, все активности по разгрузке сетей и закрытие квартала, визитная активность и т.д.)» (роздруківка з електронної поштової скриньки Позивача додається)

Того ж дня Позивач о 23.05 відповіла ОСОБА_2 електронним листом наступного змісту:

«ОСОБА_5, добрый вечер.

В связи с тем, что ниже обозначенные Вами комуникации ранее входили в зону моих функциональных обязанностей, прошу ОСОБА_6 письменно ознакомить и предоставить мне копию новой должностной инструкции, предусмотренной пунктом 3.2.3, Трудового договора от 22 декабря 2015 года, заключенного между ООО «Фарма Старт» и ОСОБА_7 и утвержденные Директором компании.

Я должна четко понимать, что входит в настоящее время в зону моих обязанностей.

ОСОБА_6 данную должностную инструкцию, утвержденную Директором предприятия направить мне на электронный адрес до 18.00 23.09.2016 года» (роздруківка з електронної поштової скриньки Позивача додається).

Відповіді на даний лист Позивач не отримала.

Також вважає за необхідне зазначити, що в електронному листі від Керівника відділу розвитку персоналу, ОСОБА_8 від 05.08.2016 року відправленому о 15.23год планувався захід, а саме тренінг для керівництва «Управление изменениями», що мав пройти 27-28 вересня 2016 року.

У списку присутніх на заході керівників під номер 14 була вказана Позивач.

Однак 22.09.2016 року ОСОБА_2 у своєму електронному листі о 12.20 направленому на адресу ОСОБА_8, де в копії серед інших працівників вказана була Позивач, вказує, що Позивач не буде приймати участь у тренінгу, без пояснення будь-яких причин виключення Позивача з списку учасників (роздруківка з електронної поштової скриньки Позивача додається).

23.09.2016 року Позивач у своєму електронному листі, що був направлений о 7.23 год просить пояснити причину виключення з списку учасників заходу, що запланований на 27-28 вересня 2016 року, однак будь-яких електронних листів чи повідомлень Позивач не отримує ані від ОСОБА_2, ані від керівництва Відповідача.

Натомість 26.09.2016 року Позивач була викликана до центрального офісу Відповідача у м. Київ та повідомляють, що згідно Наказу Генерального директора від 26.09.2016 року № 295 «Про внесення змін до штатного розпису департаменту безрецептурних препаратів» посада керівника відділу продажів скасовується з 01.12.2016 року.

Також у повідомленні зазначається про те, що у звязку з відсутністю на підприємстві вільних посад, що відповідають кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1, попереджають її про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України 30 листопада 2016 року.

Однак Позивачу лише було повідомлено про відсутність будь-яких посад, що відповідають її кваліфікації, однак не було запропоновану будь-яку вакантну ставку у підприємстві Відповідача.

Цього ж дня ОСОБА_2 написала електронною поштою листа про наступне:

«ОСОБА_5 коллеги,

ОСОБА_9 о том, что с 1 декабря 2016 года должность руководителя внешней службы ОТС бизнес юнита (керівника відділу продажів безрецептурних препаратів) сокращается.

Данное решение связано с оптимизацией инвестиций и бизнес процессов в юните и его дальнейшим перспективным развитием.

С 1 октября 2016 года все региональные менеджеры ОТС бизнес юнита будут рапортовать мне напрямую.

С 1 октября 2016 года координатором работы региональных менеджеров по всем проектам назначается региональный менеджер региона ОСОБА_10 ОСОБА_11

ОСОБА_7, руководитель внешней служби, будет исполнять свои обязанности до 30 ноября 2016 года.

С учетом высокой загрузки аптечных сетей в 3 квартале, ОСОБА_7 будет заниматься анализом движения препаратов в аптечных сетях, разработкой рекомендаций по улучшению оборачиваемости товара.

Также, Лариса будет принимать активное участие в подборе персонала для закрытия вакантных ставок….» .

Вважає, що даний лист свідчить про фактичну передачу функціональних обовязків Позивача іншому працівнику Відповідача ОСОБА_11 та наявність у відповідача на день повідомлення Позивача про звільнення за скороченням вакантних ставок.

У продовженні даного листування ОСОБА_2 підтверджує, що маються працівники, що проходять випробувальний термін роботи, а саме регіональний менеджер ОСОБА_12, якій ОСОБА_2 бажає «закрити» випробувальний термін, щоб остання потрапила у так званий «бонусний період».

Про наявність вакантних посад у Відповідача також свідчить переписка між ОСОБА_2 та Позивачем від 03.10.2016 року в якому ОСОБА_2 цікавиться кількістью вакансій, а Позивач відповідає, що станом на 03.10.2016 року маються 2 вакансії у містах Одесса та Кіровоград.

Також повідомляє, що у м. Рівне працівник планує вихід у декретну відпустку.

Наявність вакантних ставок також підтверджується листуванням серед працівників Відповідача про те, що у місті Київ мається вакантна посада Старшого медичного представника ОТС по Центральну регіону.

Також наявність вакантних посад у Відповідача підтверджується листуванням між ОСОБА_2, Позивачем та региональним менеджером ОСОБА_13, що відбувалася починаючи з 03.10.2016 року по 04.10.2016 року, та обговорювались умови та кандидати на заміщення вакантних посад медичних представників.

Наявність вакантних посад у відповідача також підтверджує листування між ОСОБА_2, Позивачем та ОСОБА_14, що відбувалася з 03.10.2016 року по 05.10.2016 року.

Наявність вакантних посад на підприємстві у Відповідача підтверджується листуванням між регіональним менеджером ОСОБА_15 та Позивачем, що відбувалась у період з 12.10.2016 року.

Зазначає, що неодноразово ігнорувалися листи Позивача адресовані ОСОБА_2, серед них запит на виконання посадових обовязків на листопад 2016 року від 31.10.2016 року.

З боку ОСОБА_2 як безпосереднього керівника Позивача у період часу з моменту повідомлення про звільнення по час звільнення постійно перешкоджалося Позивачу виконанню її посадових обовязків, про що свідчить листування між ОСОБА_2 та Позивачем.

Починаючи з 26.11.2016 року Позивач знаходилась на лікарняному по 24.12.2016 року.

Відповідний лист непрацездатності знаходиться на підприємстві Відповідача.

27.12.2016 року Відповідачем був виданий наказ № 289-к про звільнення працівників. Відповідно до якого Позивачку було звільнено з вказаної посади у звязку зі скороченням штату працівників п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що повідомлення про звільнення від 26.09.2016 року та Наказ № 289-к від 27.12.2016 року суперечать чинному законодавству та винесені з порушенням закону і Наказ № 289-к «Про звільнення працівників» є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивачем вказано, що за час роботи Позивача на підприємстві Відповідача середньомісячна заробітна плата у Позивача складала 100 444 (сто тисяч чотириста сорок чотири) грн.. 89 коп.

Середньодення заробітна плата 5 022 (пять тисяч двадцять дві) грн.. 24 коп.

Позивач вказує, що незаконне звільнення за скороченням призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, позбавило можливості реалізації його здібностей та професійних навиків.

Зазначає, що Позивачу станом на день звільнення виповнилося 55 років, однак не дивлячись на це, Позивачем гідно виконувались посадові обовязки, покладені на неї відповідно до трудового договору та посадових інструкцій, Позивач не мала жодних стягнень по роботі, її шанували та поважали підлеглі, як гідного працівника та завжди прислуховувались до її думки, як професіонала.

Відповідач, звільнюючи Позивача відповідач розумів, що останньому буде тяжко знайти роботу у звязку з похилим віком, оскільки середній вік працівників даної галузі складає 35-45 років.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачем за для отримання правової допомоги був укладений Договір про надання правової допомоги № 20/01 від 20.01.2017 року з Адвокатським бюро «Чернишова Бориса Сергійовича».

Так Позивачем було сплачено за договором, завданням на виконання та рахунком-фактурою 8 960 (вісім тисяч девятьсот шістдесят) грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважав наказ «Про звільнення працівників» № 289-к від 27.12.2016 року законним.

У поданих запереченнях на позов зазначає, що у вересні 2016 року з метою оптимізації інвестицій у зовнішню службу (відділ продажу безрецептурних препаратів) у Департаменті безрецептурних препаратів були проведені попередні підсумки роботи Департаменту станом на вересень 2016 року. Результати цієї роботи свідчили, що на 16.09.2016 року виконання річного плану продаж Департаменту безрецептурних препаратів (ОТС бізнес юніту) складає 57,1%, прогноз виконання плану за рік складає 80%. Згідно з посадовою інструкцією керівник відділу продажів, зокрема, повинен управляти діяльністю відділу продажів для забезпечення виконання плану продажів препаратів, здійснювати заходи щодо збільшення продажів. Таким чином, вплив Позивача на діяльність підлеглих був на незадовільному рівні.

Відповідачем зазначено, що 26.09.2016 року, згідно зі статтею 492 КЗпП України та наказу Генерального директора від 26.09.2016 року № 295 «Про внесення змін до штатного розпису департаменту безрецептурних препаратів» ОСОБА_1 була попереджена про скасування з 01.12.2016 року посади керівника відділу продажів безрецептурних препаратів. У звязку з відсутністю на підприємстві вільних посад, шо відповідають кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1, вона була попереджена про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 30 листопада 2016 року.

Також Відповідач у своєму відзиві зазначає, що Позивачу були запропоновані посади, що були розірвані працівникам підприємства 28.09.2016 року, 26.10.2016 року, 9.11.2016 року.

Вказує, що згідно довідки Департаменту інформаційних технологій ТОВ «Фарма старт» від 16.02.2016 року № 198/8 у період з 01.08.2016 року по 27.12.2016 року обліковий запис співробітника ТОВ «Фарма старт» ОСОБА_1 був включений до групи розсилки Acino Employees Ukraine у корпоративній поштовій системі Товариства, а отже усі листи гарантовано доходили до Позивача.

Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи , прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено:

З 2003 року позивач ОСОБА_1 працювала у сфері фармацевтичного бізнесу на різних посадах, починаючи з медичного представника фармацевтичних компаній.

Позивач працювала, як у місті Харкові так і у інших містах України, серед яких Київ, Одеса, Дніпро, Запоріжжя та ін.

Відповідно до наказу № 270-к від 09.12.2015 року позивачку ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт» на посаду керівника відділу продажів безрецептурних препаратів.

Також між Позивачем та Відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір № UA905 від 22.12.2015 року.

Посадові обовязки Позивача були викладені у Трудовому договорі № UA905 від 22.12.2015 року та посадових обовязках.

За весь час роботи до Позивача з боку Відповідача не було жодних претензій за якістю виконання посадових обовязків.

22.09.2016 року Позивача викликали у центральний офіс Відповідача, що знаходиться за адресою м. Київ, ОСОБА_3 Лепсе, 8 та запропонували написати заяву про звільнення за власним бажанням.

Однак Позивач відмовився від складання вищевказаної заяви.

26.09.2016 року Позивач була викликана до центрального офісу Відповідача у м. Київ та повідомляють, що згідно Наказу Генерального диретора від 26.09.2016 року № 295 «Про внесення змін до штатного розпису департаменту безрецептурних препаратів» посада керівника відділу продажів скасовується з 01.12.2016 року.

Також у повідомленні зазначається про те, що у звязку з відсутністю на підприємстві вільних посад, що відповідають кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1, попереджають її про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України 30 листопада 2016 року.

26.09.2016 року Генеральним директором ТОВ «Фарма Старт» буд виданий Наказ № 295 «Про внесення змін до штатного розкладу Департаменту безрецептурних препаратів», згідно с яким, з метою оптимізації інвестицій в зовнішню службу (відділ продажів безрецептурних препаратів), у звязку зі значним невиконанням плану по ОТС бізнес-юніту, керуючись пунктом 1 статті 40, статтею 492 Кодексу законів про працю України, наказано:

З 1.12.2016 року виключити зі штатного розпису Департаменту безрецептурних препаратів ТОВ «Фарма Старт» посаду керівника відділу безрецептурних препаратів.

Відповідно до чинного законодавства України, не пізніше ніж за 2 (два) місяці, попередити ОСОБА_1, що займає вищевказану посаду, про можливе вивільнення та запропонувати переведення за її згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення та звільнення ОСОБА_16, за пунктом І статті 40 КЗпГІ України.

Звільнення згідно н.1 ст.40 КЗпП України провести відповідно до вимог діючого законодавства, з дотриманням відповідних пільг та компенсацій

У судовому засіданні представником Позивача заявлено клопотання про витребовування інформації з ДФС Соломянського району м. Київа про кількість прийнятих працівників за період з 26.09.2016 року по день звільнення Позивача з займаної посади.

Так, ДФС Соломянського району м. Києва надана інформація в електронному вигляді на флеш-носії, що був оглянутий судом, серед якої вказано, що за час з 26.09.2016 року по 27.12.2016 року було прийнято на роботу до Відповідача 57 осіб на різні посади.

Представник Відповідача не надав суду жодних доказів того, що будь-яка з вказаних посад була запропонована ОСОБА_1.

Суд, заслухавши пояснення сторін приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бутити розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. при цьому звільнення з підставі зазначених у п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснено в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з*явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення.

Такий самий висновок зробив Верховний Суд України у справі за № 6-40цс15, Постанова ВСУ від 01.04.2015 року, вказавши, що згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Тому, порушене право позивача підлягає відновленню, шляхом скасування наказу №295 від 27.12.2016 року про звільнення ОСОБА_1 та поновленням її на роботі в займаній посаді з дня його звільнення, тобто з 27.12.2016 року.

Стосовно заявлених вимог про компенсації моральної шкоди суд зазначає, що позивачем не надано доказів отримання нею моральної шкоди, яка б була наслідком незаконних дій Відповідача. Тому в задоволенні цієї позовної вимоги судом має бути відмовлено.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу суд вказує, що Позивачем за для отримання правової допомоги був укладений Договір про надання правової допомоги № 20/01 від 20.01.2017 року з Адвокатським бюро «Чернишова Бориса Сергійовича».

Так, Позивачем було сплачено за договором, завданням на виконання та рахунком-фактурою 8 960 (вісім тисяч девятьсот шістдесят) грн. 00 коп., про що в справі маються відповідний Договір про надання правової допомоги та квитанції про оплату.

Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Отже, витрати на правову допомогу складає на час подання позову 8 960 (вісім тисяч девятьсот шістдесят) грн. 00 коп., отже вказана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 28.12.2016 року по день ухвалення судом рішення 09.06.2017 року, що становить 163 днів. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати та дорівнює 332 000 грн.00 коп (без урахування належних відрахувань).

При цьому, при визначені розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд виходив з правового висновку Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 року (6-511цс15), що законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.

Суд стягує з ТОВ «Фарма Старт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу , виходячи із довідки , наданої відповідачем про середньомісячний оклад - 65000 грн ( а.с. 190-191) 332 000 грн ( без урахування належних відрахувань).

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в загальному розмірі 3 320,00 грн.

Таким чином :позов ОСОБА_1 суд задовольняє частково: визнати незаконним та скасувати наказ № 289-к від 27.12.2016 року «Про звільнення працівників» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт».

Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника відділу без рецептурних препаратів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт».

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт»на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 332 000 грн ( без урахування належних відрахувань).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт»на користь ОСОБА_1 на правову допомогу у розмірі 8 960 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт»на користь Держави судовий збір 3320 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст. ст..10,11,60,88, 209,212-218 ЦПК України , ст.ст.40 ч 1 , 49-2 КЗпП України ,суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 289-к від 27.12.2016 року «Про звільнення працівників» Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт».

Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника відділу без рецептурних препаратів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт»на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 332 000 грн ( без урахування належних відрахувань).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт»на користь ОСОБА_1 на правову допомогу у розмірі 8 960 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарма Старт»на користь Держави судовий збір 3320 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержиський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя С.М. Наумова.