Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/4081/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження №22-ц/778/49/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПАТ «Правекс-Банк», про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ «Правекс-Банк», про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, який було уточнено та обґрунтовано тим, що 20.08.2004 року вона та відповідач уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Оскільки спільне життя між сторонами не склалось, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 07.04.2014 року шлюб було розірвано. В період їхнього сумісного проживання, а саме: 03.08.2011 року сторонами була придбана земельна ділянка площею 0,0682 га та житловий будинок площею 42,8 кв. м, які знаходяться за адресою: смт. Балабине, вул. Червона, 5. Вказане майно було придбано на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_7 та зареєстрованих в реєстрі правочинів за № 1896 та № 1895 відповідно. Також зазначила, що придбане майно вирішили оформити на відповідача ОСОБА_4.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0682 га та житлового будинку площею 42,8 кв. м, які знаходяться за адресою: смт. Балабине, вул. Червона, 5, Запорізького району Запорізької області; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості автомобілю «CHERRY AMULET» 2008 року випуску, яка складає 44 840 грн., а також судові витрати.

У березні 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що спірне нерухоме майно у вигляді земельної ділянки та житлового будинку було придбано за кредитні кошти отримані на підставі кредитного договору № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року який було укладено між відповідачем та ПАТ «Правекс-Банк». Позивачка ОСОБА_3 згідно до договору поруки № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року виступає поручителем перед ПАТ «Правекс-Банк» по вказаному кредитному договору, а придбане нерухоме майно згідно до договору іпотеки № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року передано в іпотеку ПАТ «Правекс-Банк», та починаючи з 03.08.2011 року та по сьогоднішній час відповідач одноособово сплачує кредитні кошти на погашення вказаних кредитних зобовязань.

У звязку із зазначеним просив суд: зобовязати відповідачку виплатити йому компенсацію за оплачені ним кошти в якості погашення кредиту з моменту розірвання шлюбних стосунків та по сьогоднішній день в сумі 30 290,75 грн.; зобовязати відповідачку в подальшому в рівних частинах оплачувати кредитні зобовязання щодо повернення ПАТ «Правекс-Банк» непогашеної частини отриманого кредиту до моменту повного погашення боргу; зобовязати відповідачку сплатити позивачу 1/2 частину грошових коштів, які були нами разом взяті в інтересах сімї та які були самостійно сплачені відповідачем після фактичного розірвання шлюбних стосунків в сумі 17 344,95 грн..

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0682 га. кадастровий № :04:015:0078, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на території Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області за адресою: смт. Балабине, вул. Червона, 5.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 5 по вул. Червоній в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., зазначеного в плані літ. А, з господарчими і побутовими будівлями та спорудами: літньою кухнею літ. Б; вбиральнею літ. Г; душем літ. З; замощеннями цифра 1; парканом цифра 1; ямою зливною цифра 10; парканом цифра 2; водопроводом цифра 3; воротами цифра 4; хвірткою цифра 5; парканом цифра 6; парканом цифра 7; парканом цифра 8; парканом цифра 9.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1102,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 3736,07 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобовязано ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_4 1/2 частину сплачених ним коштів на виконання зобовязань по кредитному договору № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року, за період з 10.04.2014 року по 10.03.2016 року, в розмірі 21 641,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в наступній частині: позов ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію через неможливість виділення в натурі 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя, а саме легкового автомобіля «CHERRY AMULET» 2008 року випуску, в розмірі 44 840 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1558,40 грн.; .в задоволенні зустрічного позову відмовити; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачені судові витрати в розмірі 2238,24 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Від ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить суд відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін (т.1 а.с.260-260а).

Представник ПАТ «Правекс-Банк» не зявився до апеляційного суду, повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштою судової повістки (т.2 а.с.48), причини неявки в судове засідання не повідомив, будь яких письмових клопотань від нього не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності представника ПАТ «Правекс-Банк», який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Таким винятком є положення ст. 303 ЦПК України згідно з яким під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нерухомого майна суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 60, 63, 65, 70 СК України та в цій частині рішення суду не оскаржується.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 20.08.2004 року по 07.04.2014 року, в період якого народились діти ОСОБА_5, 14.12.2005 р. н. та ОСОБА_6, 01.08.2010 р. н. (т. 1 а.с.6-9).

В період шлюбу ОСОБА_4 було придбано наступне нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,0682 га та житловий будинок площею 42,8 кв. м, які знаходяться за адресою: смт. Балабине, вул. Червона, 5, що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу та копіями витягів з державного реєстру правочинів (т. 1 а.с.10-13)

Встановлено та не заперечується сторонами, що гроші на придбання вказаного нерухомого майна були отримані ОСОБА_4 за кредитним договором № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року укладеним між ним та ПАТ «Правекс-Банк» (т. 1 а.с.54-69).

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року (т. 1 а.с.46-47).

Також, в забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору між ОСОБА_4 та ПАТ «Правекс-Банк» було укладено договір іпотеки № 2736-001/11Р від 03.08.2011 року, згідно з умовами якого ПАТ «Правекс-Банк» є іпотекодержателем спірного нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0682 га та житлового будинку площею 42,8 кв. м, які знаходяться за адресою: смт. Балабине, вул. Червона, 5 (т. 1 а.с.48-53).

Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області вбачається, що за період з 20.08.2004 року по 10.03.2016 рік за ОСОБА_4 було зареєстровано транспортний засіб «CHERRY AMULET А15» н/з НОМЕР_1. Реєстрації було проведено 27.05.2010 року на підставі довідки рахунку ДДР № 972220. Відчуження вказаного автомобілю відбулось згідно довідки-рахунку ВІА № 623008 від 09.07.2014 року. (т.1 а.с.127)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення на її користь 1/2 вартості легкового автомобіля «CHERRY AMULET А15» суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних доказів в обґрунтування вартості вказаного автомобілю.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками з наступних підстав.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Спірний автомобіль є саме такою річчю, оскільки його поділ без втрати цільового призначення неможливий.

Матеріалами справи підтверджено, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб, оскільки транспортний засіб «CHERRY AMULET А15» був придбаний у період шлюбу, за спільні кошти, а тому в силу ст. ст.60,69 СК України являється спільною сумісною власністю подружжя та частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідач ОСОБА_4 у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень, а саме не довів, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти.

Матеріалами справи також підтверджено, що після розірвання шлюбу 09.07.2014 року легковий автомобіль було відчужено. Відомості про надання ОСОБА_4 згоди на відчуження автомобіля з боку позивача ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги довіку ФОП ОСОБА_9 оскільки вартість спірного автомобілю визначалася станом на 28.03.2016 року, тоді як продаж автомобілю відбувся 09.07.2014 року (т.1 а.с.157).

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта, що судом першої інстанції вказану довідку визнано належним доказом, оскільки з мотивувальної частини рішення суду вбачається протилежне, що фактично це є підставою для вирішення питання про виправлення описок у судовому рішенні на підставі ст. 219 ЦПК України.

Проте, із зібраних у справі письмових доказів і пояснень сторін в засіданні апеляційного суду вбачається, що вартість автомобіля «CHERRY AMULET А15», який був відчужений ОСОБА_4 станом на 09.07.2014 року складала 52000,00 грн., що підтверджується довідкою - рахунком серії № 623008 від 09.07.2014 року, яка є належним і допустимим доказом, отже, з урахуванням тих обставин, що вказане майно є неподільним, іншого порядку його розподілу як стягнення грошової компенсації не існує, а позивачка заявила вимоги щодо стягнення на її користь компенсації вартості, належної їй 1/2 частини спірного автомобіля, який в силу вимог ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, при поділі спільного майна подружжя підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості неподільної речі - автомобіля «CHERRY AMULET А15».

Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про розподіл автомобіля, придбаного в період шлюбу та відчуженого ОСОБА_4 після його розірвання шляхом стягнення 1/2 частини вартості легкового автомобіля, підлягають задоволенню частково, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсації у розмірі 26000,00 грн.(52000,00 грн./2).

Відповідачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на спростування вищеназваної вартості транспортного засобу, який було ним відчужено.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення судом першої інстанції 1/2 частини грошових коштів сплачених ОСОБА_4 на виконання кредитного договору №2736-001/11Р від 03.08.2011 року в сумі 21641,85 грн. за період з 10.04.2014 року по 10.03.2016 року є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Сторонами не заперечується, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 одноособово сплачував платежі за договором кредиту, отримані за яким грошові кошти були витрачені на придбання в період шлюбу земельної ділянки площею 0,0682 га та житлового будинку площею 42,8 кв. м, які знаходяться за адресою:Запорізька область, смт. Балабине, вул. Червона, 5.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 07.04.2014 року.

Відповідно до довідки ПАТ «Правекс-Банк» № 935/12-01-161 від 10.02.2016 року, квитанції від 10.03.2016 року, квитанції від 04.02.2016 року вбачається, що за з 10.04.2014 року по 04.02.2016 року ОСОБА_4 на виконання умов кредитного договору сплатив 43 283 грн. 70 коп. (т. 1 а.с.75-76, 139) та 1/2 частина від цієї суми складає 21641 грн. 85 коп., яку і було стягнуто судом першої інстанції.

Разом із тим знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги в частині стягнення районним судом судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 сплачено 1558 грн. 41 коп. судових витрат (т. 1 а.с.209), виходячи із ціни позову 155 840 грн., яка складається із визначеної договорами купівлі продажу вартості земельної ділянки 71000 грн. (1/2 частина 35 500 грн.), житлового будинку 151000 (1/2 частина 75 500 грн.), та 44840 грн. грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля.

Оскільки судом першої інстанції її позовні вимоги задоволено частково на суму 111 000 грн. (1/2 частина земельної ділянки та 1/2 частина житлового будинку 71,23%), то сума судового збору, що підлягала відшкодуванню на її користь з відповідача складала 1110 грн., тоді як судом помилково стягнуто на користь ОСОБА_3 1102,40 грн.

Разом із тим, з урахуванням тих обставин, що апеляційним судом в цій частині ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 компенсації за автомобіль у розмірі 1/2 частини від його вартості ( 26 000грн.), рішення суду в частині вирішення судових витрат підлягає зміні та на підставі ч. 1 ст.88 ЦПК України відшкодуванню на користь ОСОБА_3 підлягають судові витрати, пропорційно до задоволених вимог (задоволено 137000,00 грн., тобто 87,91%) у сумі 1369,99 грн. та витрати за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог (57,98 %) у розмірі 1297,73 грн., а всього до стягнення 2667,72 грн.

Разом із тим, витрати на правову допомогу, які були сплачені та документально підтверджені позивачкою на суму 3 736 грн. 07 коп. також підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 3284 грн. 37 коп..

Крім того, стягуючи з позивачки на користь ОСОБА_4 понесені останнім витрати на правову допомогу суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені ним у п. 48 постанови від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Матеріали справи не містять належного банківського документу, оформленого у встановленому порядку, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги ОСОБА_4, а отже не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_4 про відшкодування витрат на правову допомогу.

Що стосується витрат по сплаті судового збору ОСОБА_4 на суму 551 грн. 20 коп. (т.1 а.с.30), тобто в розмірі мінімальної ставки судового збору, встановленої ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання даного позову, в цій частині судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто вказану суму в межах задоволених позовних вимог на суму 21 641 грн. 85 коп..

Доводи апеляційної скарги про несплату ОСОБА_4 судового збору в повному обсязі при зверненні до суду із зустрічною позовною вимогою не є такою обставиною, із якою закон повязує підстави для скасування або зміни судового рішення, а є підставою для ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу апелянтом не представлено.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року у цій справі в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості 1/2 частини автомобіля, скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користьОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини легкового автомобіля «CHERRY AMULET А15» у розмірі 26000 грн. 00 коп.

В частині вирішення питання про відшкодування судових витрат рішення у цій справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог 2667 грн. 72 коп. судового збору та 3284 грн. 37 коп. витрат на правову допомогу.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_4 в частині відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2