Справа №: 671/679/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Павлової А.С.

за участю секретаря Козак Г.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Волочиської центральної районної лікарні про зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Волочиської центральної районної лікарні, в якому просить зобовязати Волочиську ЦРЛ надати їй її посадову інструкцію або типову посадову інструкцію палатної медсестри інфекційного відділення Волочиської ЦРЛ, які діяли в період з 19.11.2004 по 12.06.2014. Рішення звернути до негайного виконання.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з 18.03.2003 по 18.11.2004 працювала на посаді медсестри поліклінічного відділення; з 19.11.2004 по 16.07.2006 на посаді палатної медсестри інфекційного відділення для дітей (на період декретної відпустки основного працівника); з 17.07.2006 по 12.06.2014 на посаді палатної медсестри інфекційного відділення для дорослих (з 10.12.2007 перебувала у декретних відпустках по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку). 12.06.2014 вона була звільнена із займаної посади медичної сестри інфекційного відділення на підставі ст. 38 КЗпП України (за згодою сторін).

За час роботи позивач не отримувала доплати у звязку із прибиранням приміщень (маніпуляційної палати) з використанням дезінфікуючих засобів, хоча вона, як і інші медсестри інфекційного відділення, постійно прибирали маніпуляцій ні палати із застосуванням вказаних засобів. Представники Волочиської ЦРЛ повідомили, що доплату за прибирання приміщень із застосуванням дезінфікуючих засобів не отримує жодна медсестра Волочиської ЦРЛ, оскільки у посадових інструкціях дана обставина не передбачена. На запит ОСОБА_3 від 29.03.2017 їй надали копію посадової інструкції палатної медсестри інфекційного відділення ЦРЛ, яка була розроблена та підписана 01.12.2014.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1, який діє згідно довіреності від 26.06.2015, позов підтримав за обставин у ньому викладених. Додатково суду пояснив, що лікарня зобовязана була на звернення позивача, надати ОСОБА_3 посадову інструкцію, яка діяла на час роботи останньої в медичній установі. Проте цього не зроблено. Вказав, що відповідач неправомірно посилається на Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників , Випуск 78 «Охорона здоровя», затвердженого наказом Міністерсва охорони здоровя України від 29.03.2002 за № 117, як на документ, що визначав посадові обовязки позивача під час роботи в лікарні.

Представник відповідача проти позову заперечила, посилаючись на аргументи, зазначені у письмових запереченнях, наявних в справі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновків, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що вона з 18.03.2003 по 18.11.2004 працювала на посаді медсестри поліклінічного відділення Волочиської ЦРЛ; з 19.11.2004 по 16.07.2006 на посаді палатної медсестри інфекційного відділення для дітей (на період декретної відпустки основного працівника); з 17.07.2006 по 12.06.2014 на посаді палатної медсестри інфекційного відділення для дорослих. 12.06.2014 ОСОБА_3 - звільнена із займаної посади медичної сестри інфекційного відділення на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с. 6).

29.03.2017 позивач звернулася із заявою до відповідача, у п. 3 якої, просила надати їй певний перелік документів, в тому числі, належним чином завірену копію її посадових інструкцій (палатної медсестри інфекційного відділення для дітей та палатної медсестри інфекційного відділення для дорослих), а за відсутності таких типові посадові інструкції палатної медсестри інфекційного відділення для дітей та палатної медсестри інфекційного відділення для дорослих, які складаються для працівників Волочиської ЦРЛ (а.с. 14).

Відповіддю № 413 від 21.04.2017 Волочиська ЦРЛ повідомила ОСОБА_3, що листом від 21.04.2016 за № 327 по пунктах 1, 4 ,5 їй була надана вичерпна відповідь та копії наказів. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Згідно номенклатури справ Волочиської ЦРЛ, погодженої протоколом ЕПК Державного архіву Хмельницької області за № 09 від 14.08.2014, термін зберігання документів за індексом справи 20-10 «Відомості на виплату грошей» складає 3 роки. Станом на 12.04.2017 пройшло більше 3 років, тому відомостей на виплату грошей надати немає можливості. Також повідомлено, що медичною сестрою у неврологічному кабінеті поліклініки ОСОБА_3 не працювала. Працювала тимчасово, по замісництву на період відпусток основних працівників в дерматологічному кабінеті поліклініки, ЛОР-очному відділенні, дитячій консультації (завірені витяги з наказів додаються). Відомості в трудову книжку не вносились, так як згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок у трудову книжку вноситься постійна (основна) робота. Зазначено, що якщо потрібно отримати додаткову інформацію щодо кадрових питань та бухгалтерського обліку, просять звернутися у Волочиську ЦРЛ за розясненням (а.с. 15).

З наведеної відповіді вбачається, що на п. 3 заяви позивача відповіді не надано.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До таких, зокрема, відносяться:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою слід зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатись способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Вищезазначеними нормами не передбачено такого способу захисту прав, як зобовязання надати документи.

При цьому судом враховано, що за ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Однак, слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Судом встановлено, що в провадженні Волочиського районного суду є справа №2/671/166/2017 за позовом ОСОБА_3 до Волочиської ЦРЛ про стягнення недоплаченої заробітної плати, компенсації за втрату частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, недоплаченої суми компенсації за дородову та післяродову відпустку, зобовязання про перерахування суми компенсації за невикористані три відпустки за період з 2003 по 2014 роки. В рамках даної справи виникло питання, щодо посадових обовязків ОСОБА_3, та повязаними із цим нарахуванням останній коштів лікарнею.

До матеріалів вказаної справи №2/671/166/2017 було долучено витяг з Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, Випуск 78 «Охорона здоровя», затвердженого наказом Міністерсва охорони здоровя України від 29.03.2002 за № 117 та погодженого Міністерством праці та соціальної політики України, згідно якого виконувались посадові обовязки працівників лікарні.

В судовому засіданні представник відповідача вказала, що саме даний Довідник регламентував обовязки ОСОБА_3 під час її роботи в лікарні. А вимога позивача про надання їй посадової інструкції є нічим іншим, як клопотанням про витребування доказів, яке мало б заявлятись в справі №2/671/166/2017.

Таким чином, як встановлено судом, заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення порушенного, невизнаного або оспорюваного права, а спрямована на отримання доказів для захисту своїх прав в іншій цивільній справі, що не відповідає засадам цивільного судочинства, які спрямовані на конкретний результат - захист того чи іншого права особи вцілому, а не на збирання доказів як мети.

Крім того, в своїх письмових запереченнях (а.с. 31) головний лікар Волочиської ЦРЛ вказує, що листом від 21.04.2017 за № 413 ОСОБА_3 надано типову посадову інструкцію, яка узгоджується з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, інших інструкцій немає.

Отже, із вказаного слідує, що посадової інструкції, що діяла з 19.11.2004 по 12.06.2014, яку ОСОБА_3 просить зобовязати надати відповідача не існує, а посадові обовязки остання виконувала згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, Випуск 78 «Охорона здоровя», затвердженого наказом Міністерсва охорони здоровя України від 29.03.2002 за № 117.

Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 в заявлених нею межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини, ст. 15-16 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Волочиської центральної районної лікарні про зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2017 о 09:00 год.

Суддя: