Справа № 308/2565/17
15 червня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про стягнення коштів,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про стягнення коштів.
Відповідач не надавав жодних послуг та не виконував жодних робіт для позивача. Натомість відповідач ухиляється від повернення сплачених позивачем коштів ухиляється, та вже понад два роки не повертає зазначені вище кошти.
Розмір процентів, які повинен сплатити відповідач на користь позивача за безпідставне утримання належних йому грошових коштів за період з 01.05.2014 р. по 01.03.2017р. складає 7997,26 грн. відповідно до діючих розмірів облікової ставки НБУ на відповідні періоди.
В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, подав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі та винести заочне рішення.
Представник відповідача, Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд керуючись ч.1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
ОСОБА_1 у квітні 2014 року звернувся до Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" з наміром укласти договір на проведення робіт із землеустрою та виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних часток (паїв).
В подальшому, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 62 від 25 квітня 2014 року ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від позивача були прийняті грошові кошти в сумі 5000 грн., як зазначено у квитанції, на підставі договору № 179 від 24 квітня 2014 року.
Послуги по внесенню змін в схему поділу земельних часток (паїв) надаються за договором виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних часток (паїв). Договір між позивачем та відповідачем у письмовій формі укладено не було.
В подальшому, згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 62 від 25 квітня 2014 року ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від ОСОБА_1 були прийняті грошові кошти в сумі 5000 грн., як зазначено у квитанції, на підставі договору № 179 від 24 квітня 2014 року.
Відповідач не надавав позивачу жодних послуг та не виконував жодних робіт для позивача. Натомість відповідач ухиляється від повернення сплачених позивачем коштів ухиляється, та не повертає зазначені вище кошти.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Як свідчить аналіз матерiалiв справи, На підтвердження своїх доводів позивач надав не підписаний сторонами договір на виготовлення технічної документації із землеустрою по внесенню змін в схеми поділу земельних ділянок часток (паїв) № 179 від 24 квітня 2014 року, де замовником зазначений ОСОБА_2, а виконавцем - ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».
Разом з тим, договору підписаного обома сторонами суду надано не було.
Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що регулюються нормами глави 83 ЦК України пов'язані з набуттям та збереженням майна позивача без достатньої правової підстави.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи, зобов'язана повернути останній це майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За приписами ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 536 вказаного Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Так як між відповідачем та позивачем відсутні будь-які договірні відносини щодо безпідставного збереження грошових коштів, у тому числі і щодо розміру процентів за таке збереження, даний розмір повинен би бути встановлений законом або іншим актом цивільного законодавства.
Однак, ні закон, ні будь-який інший акт також не встановлюють розмір процентів за збереження чужих грошових коштів, а тому у даному випадку слід керуватися ч. 1 ст.8 ЦК України.
Згідно з цією нормою Закону, якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
В даному випадку подібність цивільних відносин полягає в користуванні коштами. Такі відносини врегульовані параграфом 1 глави 71 ЦК України «Позика» (ст. 1046-ст. 1053), а тому саме ці правові норми підлягають застосуванню.
За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначеного розміру процентів за користування та збереження чужих грошових коштів викладена у постанові Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справі № 14/130.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.
Розмір процентів, які повинен сплатити відповідач на користь позивача за безпідставне утримання належних йому грошових коштів за період з 01.05.2014 р. по 01.03.2017р. складає 7997,26 грн. відповідно до діючих розмірів облікової ставки НБУ на відповідні періоди.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 202, 525, 526, 527, 530, 625, 629, 1048, 1058, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства "Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" про стягнення коштів - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош