Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1855/17 Головуючий у 1 інстанції: Дністрян О.М.
Є.У.№ 310/6826/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав що 01 вересня 2011 року відповідач отримав від нього у борг грошові кошти у розмірі 4000 американських доларів для будівництва гаражу по вул. Комунарів, 66«б», в м.Бердянську. На підтвердження укладення між ними договору позики ОСОБА_3 власноруч, добровільно та без примусу написав розписку, згідно якої зобовязався повернути гроші за дійсним курсом Національного банку України за першою вимогою позикодавця. На теперішній час відповідач відмовляється повертати запозичені гроші на тій підставі, що він начебто вже це зробив у 2013 році. Але цей факт не відповідає дійсності, такими діями відповідач намагається ухилитися від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання за договором. Також позивач зазначив, що оскільки курс НБУ станом на 28.09.2016 року складає 25,82 грн. за долар, тому сума боргу складає 103280 грн. (4000 USD х 25,82).

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 103280 грн. та судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 103820 грн. та судові витрати у розмірі 1032,80 грн., а всього стягнути 104312 грн. 80 коп..

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, та не оспорюється сторонами, що 01 вересня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, які ОСОБА_3 зобовязався повернути за першою вимогою позикодавця.

Заперечуючи проти оскаржуваного рішення та заявленого позову, відповідач посилається на те, що він сплатив борг позивачеві у повному обсязі, але той не повернув розписку, обіцяв її знищити.

При цьому позивач посилається на показання свідків, які бачили факт повернення грошової суми.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за положеннями ЦК не передбачено доведення відсутності боргу поясненнями свідків.

До того ж свідки не зазначили про жодні протиправні дії сторін, не були обізнані на які грошові суми існував борг та скільки існувало між сторонами відносин з позики, не могли знати що борг передавався саме за тією розпискою, яка надана позивачем.

Сам факт того, що свідки бачили передання грошей не може бути покладений в основу рішення про відмову у позові з таких підстав.

За положеннями ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку . У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Всупереч зазначеним положенням закону, відповідач зазначає, що повернув гроші незважаючи на те, що кредитор не мав з собою розписки для повернення її боржникові, відповідач також не вимагав написання зустрічної розписки про отримання кредитором грошової суми за договором позики, з якого виник спір.

Крім того, відповідач сам зазначає, що проявив довірливість, не перевірив, чи знищив кредитор розписку.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок, що прийняття виконання позикового зобов'язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з цього, покладення в основу висновку про повернення грошових сум показань свідків суперечитиме закону, який регламентує в цій частині питання допустимості доказів.

Не є підставою для скасування рішення і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд розглянув справу у відсутності позивача.

особиста присутність позивача у судовому засіданні, або реалізація своїх прав через представника є правом позивача. Позивач уповноважив представника приймати участь в справі, надав оригінал розписки про одержання відповідачем позики, а відтак діяв в межах наданих йому процесуальних прав, передбачених ст. 38 ЦПК.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: