Справа № 310/6076/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді..........ОСОБА_1,

при секретарі…………..ОСОБА_2,

за участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку недійсним та визнання права власності на ? частину житлового будинку, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку недійсним та визнання права власності на ? частину житлового будинку, посилаючись на те, що у березні 2004 року вона по домашній угоді купила у ОСОБА_4 ? частину будинку № 60 по вул. Чкалова у м. Бердянську, сплатила їй обумовлену суму. Надалі ОСОБА_4 під різними приводами відмовлялась йти до нотаріуса і нотаріально оформити цей договір купівлі-продажу. Дивлячись на таку поведінку відповідачки, вона була вимушена звернутися до Бердянського міськрайонного суду про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Рішенням суду від 09.07.2004 року такий договір суд визнав дійсним і визнав за нею право власності на ? частку будинку № 60 по вул. Чкалова в м. Бердянську. Враховуючи, що значну частину року вона проживала у м. Львів, ОСОБА_4 фактично продовжувала користуватися її частиною будинку та земельної ділянки і це її влаштовувало, проте неприязні стосунки до неї через те, що вона через суд визнала за собою право власності на ? частину будинку, вона зберегла. Її також влаштовували такі стосунки з ОСОБА_4, оскільки вона за її відсутність наглядала за цією частиною будинку, користуючись нею. Зважаючи, що її частина будинку хоча і була фактично виділена, але юридично за нею було визнано право власності тільки на ? частину будинку (тобто на частку), а також те, що на її земельній ділянці знаходилися самовільні будови, ОСОБА_4 переконала її дати їй генеральне доручення для того, щоб вона могла через суд узаконити ці самовільні будови. 17 травня 2011 року у м. Львові вона склала на ім'я ОСОБА_4 генеральне доручення і передала їй. Доручення було видане, на прохання ОСОБА_4, строком на п'ять років. Після видачі їй доручення вона постійно приїжджала в м. Бердянськ, де проживала у своїй частині будинку. ОСОБА_4 говорила, що вона вже зібрала усі документі для вирішення вищеназваних питань, потім говорила, що справа вже в суді. Після чергового приїзду в м. Бердянськ літом 2015 року, вона сказала ОСОБА_4, що вже пенсійного віку і має намір переїхати жити в м.Бердянськ, у свою частину будинку на постійне місце проживання. З цієї миті у ОСОБА_4 виник намір на спричинення їй шкоди, а саме, не допустити її переїзд у м. Бердянськ на постійне проживання, що позбавляло її можливості постійно користуватися частиною будинку, що належить їй. Маючи на руках її генеральне доручення, вона вступила в зловмисну домовленість зі своєю далекою родичкою - ОСОБА_6, що проживала в іншому районі області, і запропонувала їй купити ? частину будинку, що належить їй, на що та погодилася. З метою відвернути її увагу і виграти час для збору документів необхідних для оформлення купівлі-продажу, ОСОБА_4 попросила її дати їй чергове доручення, сказавши, що термін дії попереднього доручення вже закінчився і вона без нього не може вести її справи у суді. Нічого не підозрюючи, вона 02 вересня 2015 року надала їй нове доручення, хоча, як вона пізніше дізналася, термін дії попереднього доручення закінчувався тільки 16 травня 2016 року. Зібравши усі документи, діючи за зловмисною домовленістю з ОСОБА_6, на підставі доручення від 17.05.2011 року, ОСОБА_4 продає, а ОСОБА_6 купує належну їй ? частку будинку № 60 по вул. Чкалова в м. Бердянськ. Причому «продає» ? частину будинку більш ніж в п'ять разів дешевше ціни, що діяла на той період. ОСОБА_4 діяла за дорученням від її імені, як її представник. Доручення їй було надано не для відчуження її власності, а на абсолютно інші цілі. Те, що вона не бажала продавати частину будинку підтверджується передусім нею самою, оскільки хто краще неї знає, хотіла вона продавати свою частину будинку або ні, окрім цього небажання продавати свою частину будинку підтверджується тим, що дізнавшись у нотаріуса у м. Львів, що доручення від 17.05.2011 .року ще діє, вона 29.10.2015 року через нотаріальну контору його скасувала, а також скасували і доручення від 02.09.2015 року. Те, що її представник ОСОБА_4 діяла умисно, не в її інтересах і за зловмисною домовленістю з ОСОБА_6, підтверджується тим, що належна їй частина будинку була продана більше ніж в п'ять разів нижче за ринкову вартість, що діяла на момент купівлі - продажу. Крім того, ОСОБА_4, навіть «для виду» не спробувала передати їй гроші, отримані від продажу, якщо взагалі вона їх отримала. Просила суд визнати договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку № 60 по вулиці Чкалова у місті Бердянськ, укладений 15 вересня 2015 року між її представником ОСОБА_4 і ОСОБА_6 - недійсним, як вчинений за результату зловмисної домовленості її представника з іншою стороною, а також визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку № 60 по вулиці Чкалова в місті Бердянськ, розташованого на земельній ділянці площею 0,0283 га, що складається з житлового будинку загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. і позначений в плані літерою «А» з прилеглими до нього господарськими будовами і спорудами: тамбур цегляний - 1,5 кв.м. - літера «а»; прибудова цегляна - 4,2 кв.м. - літера «а1»; житлова прибудова цегляна загальною площею площею 42,7 кв.м. і житловою площею 33,6 кв.м., позначена в плані літерою «А1»; прибудова цегляна - 5,3 кв.м. позначена літерою «а2»; ґанок цементний до «а2», мансарда дерев'яна - 20,4 кв.м. - літера «Мс»; сарай цегляний - 27,4 кв.м. - літера «Б»; сарай цегляний - 20,0 кв.м. - літера «В»; вбиральня цегляна - літера «Ж»; навіс без обшивки - 6,0 кв.м. - літера «З»; ворота металеві № 2, замощення цементні № 1.

Позивачка у судове засідання не зявилася та через свого представника надала письмові пояснення, в яких зазначила, що в 2004 році купила ? частину будинку в м.Бердянську по вул. Чкалова, 60, у ОСОБА_4 за 20 тисяч доларів, які їй дала дочка ОСОБА_9, ніяких домовленостей окрім купівлі-продажу між нею та ОСОБА_4 не було. На момент продажу частини будинку ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_10, який був інвалідом 1-ої групи по зору і вона офіційно була його опікуном. Це домоволодіння раніше належало ОСОБА_10, між ними було укладено договір дарування за умови, що ОСОБА_4 буде його доглядати, тобто фактично під договором дарування був договір пожиттєвого утримання, і ОСОБА_4 знала, що вона ще не на пенсії і якийся час не буде постійно проживати в будинку, тому вона попросила дозволу пожити деякий час у цьому будинку, мотивуючи тим, що ОСОБА_10 їй нікуди діти і він скоро помре, а вона піде у монастир. Вона попросила у неї довіреність, щоб проживати у будинку і представляти її інтереси, сплачувати комунальні послуги. Вона з родиною часто приїзжала в Бердянськ, до себе додому, благоустроювали будинок, добудували туалет, душ, сені. Останні дві довіреності з розширеними повноваженнями вона дала ОСОБА_4 для того, щоб узаконити будови, а також приватизувати земельну ділянку. Кожен раз ОСОБА_4 просила у неї довіреність для того, щоб її будинок був під охороною і вона при необхідності зможе подати у суд на сусідів. Цей будинок вона купувала, щоб жити у ньому, так як у Львові вона проживає в однокімнатній квартирі з донькою та її сімєю, а ОСОБА_4 її обдурила, користуючись її довірливістю. У 2015 році вона продала будинок без її відома, використовуючи її довіреності. Якби вона хотіла продати будинок, то вона б дала ОСОБА_4 конкретно довіреність на відчуження. На теперішній час розслідуються шахрайські дії ОСОБА_4. Просила суд визнати договір купівлі-продажу між ОСОБА_4, на підставі її довіреності, та ОСОБА_6 недійсним, повернути її майно.

Представник позивачки ОСОБА_3 (довіреність НАР № 727818 від 20.11.2015р.) у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що це оспорюваний правочин, представник повинен був діяти в інтересах позивача, позивачка не мала наміру продавати будинок, ОСОБА_4 уклала цей договір з метою отримання вигоди, між відповідачами була зловмисна домовленість, оскільки ціна продажу суттєво занижена, продаж здійснено за 70 тисяч, а за оцінкою спеціаліста вартість будинку 329 тисяч грн., а тепер кажуть що грошей взагалі не було це був злісний умисел відповідачів, обмін інформацією мж ними, вони розуміли що спричиняють ОСОБА_7 шкоду. ОСОБА_4 тепер говорить що між позивачкою та нею не було договору купівлі-продажу, а був завуальований договір пожиттєвого утримання, щоб уникнути кримінальної відповідальності за свої дії. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що цей будинок дістався їй від ОСОБА_10, який був сліпим чоловіком і вона за ним 11 років догладала. ОСОБА_7 донька її рідного брата, племінниця, стала просити переписати на неї її будинок, на що вона їй сказала, щоб та прописалася у неї та доглядала її до смерті, а також домовилися, що вона буде їй допомагати за необхідністю, буде робити косметичний ремонт, поховає її. Спочатку вона хотіла укласти на ОСОБА_7 заповіт, але та її умовила укласти договір купівлі-продажу. У 2004 році ОСОБА_7 приїхала до неї відпочивати і вони з нею пішли у суд, де за згодою між ними було винесено рішення. Ніякої шкоди ОСОБА_7 вона не спричиняла, оскільки грошей за будинок ОСОБА_7 їй не давала. У січні 2005 року ОСОБА_7 приїхала знову і вони пішли з нею у БТІ і переоформили будинок на ОСОБА_7. Але потім ОСОБА_7 перестала до неї їздити, допомагати їй. У неї погіршилося здоровя, ї стало важко ходити ногами, вона не могла себе обслуговувати, але коли вона телефонувала ОСОБА_7, то вона не відповідала. Тоді вона вирішила переоформити будинок на ОСОБА_6, ОСОБА_7 не була проти цього, щоб вона продала будинок, ні у ОСОБА_7, ні у ОСОБА_6 грошей за будинок вона взагалі не брала, а тепере ОСОБА_7 хоче залишити її безхатчинкою. Вона сама без присутності та допомоги ОСОБА_7 здійснювала будівництво мансарди і всього іншого. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5Л (договір від 23.01.2017р.) - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позов не обґрунтований, зловмисна домовленість нічим не підтверджена, ніякої домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не було. ОСОБА_7 не збиралася проживати у цьому будинку, а ОСОБА_4 з 2004 року постійно проживає там. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що ОСОБА_4 рідна сестра її діда, раніше вони проживали у Маріуполі, а потім ОСОБА_4 стала їх з чоловіком просити допомогти, вони бачили її стан здоровя і стали допомагати, влітку 2015 року переїхали до неї в Бердянськ, вул..Чкалова,60/2. За те, що вони допомагають, вона у вересні 2015 року за договором купівлі-продажу переоформила на них будинок, кошти не платили, між собою домовились що будуть доглядати, так як ОСОБА_7 її не доглядала. Також зазначила, що у неї і в думках не було наміру нашкодити ОСОБА_7, ніякої зловмисної домовленості між ними не було, вона просто хотіла допомогти старій людині гідно зустріти старість. Просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_8 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає по сусідству з відповідачами, з позивачкою у неї хороші відносини, в 2004 році ОСОБА_7 сказала їй, що ОСОБА_4 запропонувала їй продати будинок за 20 тисяч доларів, у неї донька в Голандії і вона давала ОСОБА_4 на зберігання гроші, а коли та побачила гроші, то стала вмовляти її купити будинок. Гроші передавались вдома після рішення суду. Потім позивачка поїхала, а ОСОБА_4 продовжувала жити у цьому будинку, почала займатися там самовільним будівництвом. ОСОБА_7 приїзжала сюди влітку, також донька ОСОБА_12 років зо три проживала у цьому будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що сторони її родичі, ОСОБА_4 тітка, ОСОБА_6 племінниця, ОСОБА_12 двоюрідна сестра. Вона знала, що це будинок ОСОБА_12, зі слів ОСОБА_12 вона дала ОСОБА_4 за нього 20 тисяч доларів. ОСОБА_12 сюда часто приїздила, її зять допомагав ОСОБА_4 класти кахель у ванній кімнаті. У ОСОБА_12 був намір приїхати сюди жити, у неї не було наміру продавати будинок, вона хотіла доглядати тітку. Довіреність ОСОБА_4 вона видавала, щоб узаконити самовільні будівлі, не знає для чого в довіреності вона дала повноваження на продаж будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_4, коли та жила в смт Куйбишево, знає, що вона 6-7 років назад продала там свою хату і тепер проживає в Бердянську.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона знає відповідачку ОСОБА_4 приблизно з 2002 року, ОСОБА_4 догладала за ОСОБА_10 і зверталась до неї за допомогою у переоформленні пенсії та по вирішенню побутових питань, у неї були неприязнені відносини з сусідами, а вона підказувала їй куда треба звертатися. ОСОБА_4 розказувала їй, що є племінниця у Львові, що вона зробила їй подарунок безоплатно будинок, а за це племінниця буде її доглядати, оскільки в останній час у неї зявилися проблеми зі здоровям з ногами. Вони спілкувалися з ОСОБА_4 1-2 раза на місяць, ніхто з них до неї не приїздив, їй тільки допомагав соціальний працівник прибирав, мив, оформлював субсидію, купував ліки. Останні 2 роки у неї живе друга родичка з сімєю і тепер соціальний працівник до неї не приходить.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працює дільничим лікарем, знає ОСОБА_4 як пацієнтку, у них довірливі відносини, з 2000 року приходить до неї додому, буває 1-2 раза на місяць, зі слів ОСОБА_4 знає, що ОСОБА_12 повинна була доглядати її, але ОСОБА_12 там вона ніколи не бачила. Зараз з нею живе ОСОБА_6 з чоловіком, враховуючи вік ОСОБА_4, вона потребує допомоги.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що знає відповідачку ОСОБА_4 як сусідку, вони гарні знайомі, знає, що раніше ОСОБА_4 жила в Куйбишево, у неї там була хата, яку вона продала, зараз ОСОБА_4 проживає в Бердянську.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона жила по сусідству з відповідачкою ОСОБА_4 у Куйбишево, у неї там був будинок, який вона продала, зараз вона проживає в Бердянську, вони часто приїзжають до неї у гості, раніше до неї приходив соціальний працівник, зараз з нею живе внучка.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що відповідачка ОСОБА_19 його дружина, з 2015 року вони він з дружиною, їх дитини та ОСОБА_4 живуть по вул.Чкалова, зараз за будинком доглядає він ложив там плитку, фронтон, в кухні плитку та потолок, також вони сплачують усі комунальні послуги.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 липня 2004 року, яке набрало чинності 10 серпня 2004 року, визнано дійсним договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння № 60 по вул.Чкалова у м.Бердянську, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 16 березня 2004 року, а токож визнано за ОСОБА_7 право власності на ? частину домоволодіння № 60 по вул.Чкалова у м.Бердянську (а.с. 8).

17 травня 2011 року ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори за № 3-2042, уповноважила ОСОБА_4, зокрема, укладати всі передбачені законом договори та укладати договори, які хоч і не передбачені законом, але йому не протирічать: продавати, міняти, здавати в оренду (найм) майно тощо, для цього надала їй право підписувати відповідні договори. Довіреність була видана строком на пять роки (а.с. 10, 138). Ця довіреність діяла до 29.10.2015 р. (а.с. 140).

15 вересня 2015 року ОСОБА_4, діючи на підставі вищевказаної довіреності від імені ОСОБА_7, уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку № 60, що знаходиться в м.Бердянську Запорізької області, вул.Чкалова, за 70000 гривень. Даний договір посвідчив приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2028 (а.с. 6-7).

ОСОБА_7 вважає, що ОСОБА_4 вчинила від її імені правочин, який зовсім не відповідав її волевиявленню та внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони (ОСОБА_4І.) з другою стороною (ОСОБА_6В.), а тому на підставі ч.1 ст. 232 ЦК України просила суд визнати недійсним цей правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Частиною 1 ст. 232 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв'язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками. Іншими словами, для визнання правочину недійсним необхідна наявність зловмисної змови представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення внаслідок цього несприятливих наслідків для довірителя.

У матеріалах справи відсутні відомості, які свідчать про наявність зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 при укладенні спірного договору. Видана на імя ОСОБА_4 довіреність позивачем ОСОБА_7 на час укладення спірного договору скасована не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що спірний договір було укладено внаслідок зловмисної домовленості між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а тому підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку недійсним та визнання права власності на ? частину житлового будинку немає, в задоволенні позову слід відмовити.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку недійсним та визнання права власності на ? частину житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_1