Справа № 347/877/16
Провадження № 22-ц/779/820/2017
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Малорожинської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання недійсними та скасування рішень про виділення земельної ділянки, надання дозволу на розробку технічної документації та її затвердження, про виділення дороги, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 27 березня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до Малорожинської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання недійсними та скасування рішень про виділення земельної ділянки, надання дозволу на розробку технічної документації та її затвердження, про виділення дороги.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що рішенням Малорожинської сільської ради від 04 червня 2002 року ОСОБА_2 було виділено у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га, а ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,19 га.

Вказували, що рішеннями Малорожинської сільської ради від 27 листопада 2014 року № 8-26/2014 та № 9-26/2016 було надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва із земель комунальної власності, площею 0,08 га та виділено дорогу загального користування до господарств ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_2 ОСОБА_7, ОСОБА_4 із земель сільської ради, шириною 3 метра на присілку Пітрів Грунь в с. Малий Рожин. Зазначена земельна ділянка та дорога були виділені за рахунок земельної ділянки, що належать їм на праві приватної власності, площею 0,20 га та 0,19 га.

Крім того, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4, площею 0,08 га було надано останньому на підставі рішення виконкому Малорожинської сільської ради від 26 лютого 1992 року, про що 05 листопада 1993 року складено акт. Про існування зазначеного рішення та акту їм відомо не було, оскільки з 1963 року земельна ділянка перебувала у користуванні їхньої сім'ї та жодних претензій зі сторони ОСОБА_4 не надходило.

Зазначали, що рішенням Малорожинської сільської ради № 5-4/2016 від 30 березня 2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення індивідуального садівництва площею 0,0572 га із земель комунальної власності, в тому числі по ділянках за цільовим призначенням: ділянка НОМЕР_2 - кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 0,0572 га, в тому числі по угіддях: сінокіс - 0,0572 в с. Малий Рожин, присілок Пітрів Грунь.

Посилаючись на те, що передача земельної ділянки ОСОБА_4 та виділення дороги відбулось за рахунок переданих їм раніше у власність земельних ділянок, без попереднього їх вилучення, просили визнати недійсними та скасувати рішення виконкому Малорожинської сільської ради від 26 лютого 1992 року про виділення присадибної ділянки ОСОБА_4 розміром, 0,08 га в с. Малий Рожин, рішення Малорожинської сільської ради № 8-26/2014 від 27 листопада 2014 року про надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва із земель комунальної власності площею 0,08 га на присілку Пітрів Грунь в с. Малий Рожин, рішення Малорожинської сільської ради № 9-26/2014 від 27 листопада 2014 року про виділення дороги загального користування до господарств ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_2 ОСОБА_7, ОСОБА_4 із земель сільської ради, шириною 3 метра на присілку Пітрів Грунь в с. Малий Рожин, рішення Малорожинської сільської ради № 5-4/2016 від 30 березня 2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок у власність ОСОБА_4 для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 0,0572 га із земель комунальної власності, в тому числі по ділянках за цільовим призначенням: ділянка НОМЕР_2 - кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 0,0572 га, в тому числі по угіддях: сінокіс - 0,0572 в с. Малий Рожин, присілок Пітрів Грунь.

Ухвалою Косівського районного суду від 07 вересня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8

Рішенням Косівського районного суду від 27 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про те, що позивачами не надано доказів про реальне місце розташування спірних земельних ділянок та відсутність відомостей, які б давали суду можливість визначити межовиків земельних ділянок виділених йому та ОСОБА_3 у власність відповідно до рішень сільської ради від 04 червня 2002 року є невірним, оскільки з метою визначення меж, площі, розміру та точного місця розташування земельних ділянок, виділених у його власність та власність ОСОБА_3 на місцевості, визначення координат окружних меж на спірних земельних ділянках, накладення земельних ділянок одна на одну ним заявлялося клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, однак судом у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Також висновок суду про те, що не відповідають дійсності обставини вилучення у його батька ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,54 га, частина якої в подальшому була передана ОСОБА_4, а пізніше рішенням Косівського районного суду повернута у користування батька, при цьому ОСОБА_4 дана земельна ділянка була виділена 26 лютого 1992 року, а земельна ділянка площею 0,54 га була вилучена у ОСОБА_10 згідно рішення Малорожинської сільської ради від 14 жовтня 1993 року, тобто через 1 рік 8 місяців та за рішенням суду ОСОБА_10 було повернуто лише 0,39 га, а ще 0,15 га залишилось у вільному присадибному фонді є невірним, оскільки рішенням виконкому Малорожинської сільської ради від 26 лютого 1992 року ОСОБА_4 було донаділено присадибну ділянку (в зазначеному рішенні не вказано ні площу донаділеної земельної ділянки, ні її місцезнаходження), на виконання зазначеного рішення 05 листопада 1993 року комісією в складі землевпорядника, голови сільської ради та депутата сільської ради було складено акт, яким встановлено межі земельної ділянки площею 0,0824 га, донаділеної ОСОБА_4 Таким чином, право користування зазначеною земельною ділянкою виникло у ОСОБА_4 саме 05 листопада 1993 року.

Між тим, рішенням Малорожинської сільської ради від 14 жовтня 1993 року у його батька ОСОБА_10 було вилучено у вільний присадибний фонд земельну ділянку площею 0,54 га. Зазначене свідчить про те, що після вилучення земельної ділянки у ОСОБА_10, ОСОБА_4 визначили межі донаділеної рішенням виконкому сільської ради від 26 лютого 1992 року земельної ділянки площею 0,08 га. З абрисів, що містяться в актах від 08 квітня 1992 року про визначення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_10 та від 05 листопада 1993 року про визначення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_4, вбачається, що земельна ділянка була виділена ОСОБА_4 за рахунок вилучених у ОСОБА_10 земель.

Вважає, що висновок суду про доведеність правомірності оскаржуваних ним рішень органу місцевого самоврядування рішеннями Косівського районного суду від 23 червня 2014 року та 28 жовтня 2015 року, постановою Косівського районного суду від 28 квітня 2015 року є помилковим, оскільки попередніми судовими рішеннями була дана оцінка рішенням Малорожинської сільської ради, які є предметом оскарження у цій справі, з інших підстав ніж ті на які він посилався у позовній заяві.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених мотивів.

Представник Малорожинської сільської ради - ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином були повідомлені.

Враховуючи їх належне повідомлення про час та місце судового розгляду, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Малорожинської сільської ради народних депутатів № 19 від 24 квітня 1991 року ОСОБА_10 (батьку позивачів) було виділено пасовище для випасання худоби.

З акту від 09 квітня 1992 року, складеного землевпорядником ОСОБА_13, головою Малорожинської сільської ради ОСОБА_14, в присутності ОСОБА_10, вбачається, що йому було виділено пасовище розміром 0,39 га, а всього разом у нього в користуванні знаходиться 0,86 га земельної ділянки.

З виписки із погосподарської книги НОМЕР_2 по особовому рахунку НОМЕР_3 вбачається, що станом на 27 серпня 1993 року в користуванні ОСОБА_10 виявлено пасовище площею 1,23 га та присадибна ділянка площею 0,54 га.

Рішенням Малорожинської сільської ради народних депутатів від 14 жовтня 1993 року було переведено у вільний присадибний фонд ділянку «Іванова Царинка» розміром 0,54 га, якою користувався ОСОБА_10

В послідуючому, рішенням Косівського районного суду від 29 грудня 1993 року зазначене вище рішення сільської ради в частині вилучення у ОСОБА_10 земельної ділянки розміром 0,39 га визнано неправомірним та зобов'язано сільську раду повернути йому вищезазначену земельну ділянку.

Актом державного виконавця від 02 грудня 1994 року ОСОБА_10 було передано земельну ділянку площею 0,39 га.

Судом встановлено, що рішенням Малорожинської сільської ради від 04 червня 2002 року за заявою ОСОБА_6 (дружини померлого ОСОБА_7) було вилучено у вільний земельний фонд сільської ради земельну ділянку площею 0,39 га.

В цей же день, рішенням Малорожинської сільської ради від 04 червня 2002 року позивачу ОСОБА_2 з вільного земельного фонду сільської ради було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га, яка межує із земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_15

А позивачу ОСОБА_3 надано з вільного земельного фонду сільської ради в приватну власність земельну ділянку площею 0,19 га, яка межує із земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_15

Рішенням Малорожинської сільської ради № 5-26/2014 від 27 листопада 2014 року позивачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення в селі Малий Рожин, присілок Пітрів Грунь.

Рішенням Малорожинської сільської ради № 6-26/2014 від 27 листопада 2014 року позивачу ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель комунальної власності (із земель житлової та громадської забудови) в селі Малий Рожин, присілок Пітрів Грунь.

Судом також встановлено, що рішенням Малорожинської сільської ради №1 від 26 лютого 1992 року відповідачу ОСОБА_4 було донаділено присадибну ділянку з вільного фонду.

З акту від 05 листопада 1993 року, складеного землевпорядником ОСОБА_17, головою Малорожинської сільської ради ОСОБА_18, депутатом сільської ради ОСОБА_19 в присутності ОСОБА_4 вбачається, що згідно рішення виконкому Малорожинської сільської ради народних депутатів від 26 лютого 1992 року ОСОБА_4 донаділено присадибну ділянку площею 0,0824 га та складено абрис виділеної присадибної ділянки.

Рішенням Малорожинської сільської ради № 8-26/2014 від 27 листопада 2014 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для садівництва із земель комунальної власності, площею 0,08 га, в селі Малий Рожин, присілок Пітрів Грунь.

Крім того, рішенням Малорожинської сільської ради № 9-26/2014 від 27 листопада 2014 року виділено дорогу загального користування до господарств ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4 із земель сільської ради, шириною 3 м, на присілку Пітрів Грунь в селі Малий Рожин.

Рішенням Малорожинської сільської ради № 5-4/2016 від 30 березня 2016 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки у власність ОСОБА_4 для ведення індивідуального садівництва площею 0,0572 га із земель комунальної власності, в тому числі по ділянках за цільовим призначенням: ділянка НОМЕР_2 - кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва, загальною площею 0,0572 га, в тому числі по угіддях: сінокіс - 0,0572 в с. Малий Рожин, присілок Пітрів Грунь.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними та скасування рішення Малорожинської сільської ради НОМЕР_2 від 26 лютого 1992 року, рішення за № 8-26/2014 від 27 листопада 2014 року, рішення за № 9-26/2014 від 27 листопада 2014 року, рішення за № 5-4/2016 від 30 березня 2016 року позивачі зазначали, що при виготовленні ними технічної документації із землеустрою було виявлено, що площа наданих їм земельних ділянок зменшилася на 0,10 га за рахунок наданої відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки для садівництва площею 0,08 га та виділеної дороги загального користування шириною 3 метри на присілку Пітрів Грунь в с. Малий Рожин.

Посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0,08 га з 1963 року перебувала у користуванні їхньої сім'ї і входила до складу земельної ділянки площею 0,39 га, яка рішенням сільської ради від 24 квітня 1991 року була передана їхньому батьку та яку було повернуто останньому рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 1993 року, а в подальшому була передана їм у приватну власність (позивачам ОСОБА_2 - 0, 20 га, а ОСОБА_3 - 0,19 га), проте, згоди на вилучення даної земельної ділянки вони не надавали, крім того, прийнявши рішення про виділення дороги загального користування, сільська рада порушила їх права, як землекористувачів, оскільки цю дорогу було влаштовано через їхні земельні ділянки, просили позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин, на які посилались на обґрунтування своїх вимог, зокрема, факту порушення їх прав та зменшення їх земельних ділянок за рахунок виділеної відповідачу ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,08 га та дороги загального користування.

Так, встановлено, що земельна ділянка площею 0,08 га, що знаходиться на присілку Пітрів Грунь в с. Малий Рожин була донаділена відповідачу ОСОБА_4 з вільного фонду, що підтверджується копією витягу із рішення НОМЕР_2 Малорожинської сільської ради від 26 лютого 1992 року.

Доказів того, що земельна ділянка площею 0,08 га входить до земельної ділянки, яку було виділено ОСОБА_20 у 1991 році суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що право користування зазначеною земельною ділянкою виникло у ОСОБА_4 05 листопада 1993 року, коли були встановлені межі земельної ділянки площею 0,0824 га, тобто за рахунок вилученої у батька земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки рішенням сільської ради від 14 жовтня 1993 року у батька позивачів було вилучено 0,54 га і відповідно до рішення суду повернуто лише 0,39 га, у вільному фонді сільської ради залишилося 0,15 га, при цьому доказів того, що ОСОБА_4 була надана саме земельна ділянка із площі 0,39 га суду не надано.

Колегія суддів вважає, що факту захоплення земельних ділянок позивачів не встановлено, а посилання на те, що рішеннями Малорожинської сільської ради від 04 червня 2002 року було визначено їх місце розташування та зазначено межовиків, зокрема, що земельні ділянки площею 0,20 га та 0,19 га межують із земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_15 не може бути взято до уваги, оскільки з долученого до матеріалів справи кадастрового плану земельної ділянки та акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_6 (матері позивачів) від 2009 року вбачається, що позивачі не її межівниками.

Крім того, належних доказів того, що під'їзну дорогу облаштовано через належні позивачам земельні ділянки суду не надано.

Рішенням Косівського районного суду від 28 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними рішень сесії Малорожинської сільської ради від 27 листопада 2014 року за №№ 8-26/2014, 9-26/2014, 10-26/2014 в частині надання дозволу ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою, щодо відновлення земельної ділянки для садівництва із земель комунальної власності, площею 0,08 га., виділення дороги загального користування до господарств ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, виділення ОСОБА_7 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,07 га та зобов'язання Малорожинської сільської ради на своїй черговій сесії прийняти рішення про передачу ОСОБА_7 у власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок площею 0,08 га, та площею 0,0648 га.

З наданих пояснень в засіданні апеляційного суду вбачається, що встановлення меж спірних земельних ділянок - площею 0,20 га та 0,19 га не проводилося, дані земельні ділянки на місці розташування не огороджені.

З акту обстеження земельної ділянки від 10 березня 2017 року, складеного комісією з питань земельних відносин Малорожинської сільської ради вбачається, що земельні ділянки, які передбачається виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не накладаються на земельну ділянку ОСОБА_4 та під'їзну дорогу. Позивачі категорично відмовилися щоб їм було виділено земельні ділянки в натурі.

Позивачі, з метою встановлення точного місцезнаходження земельних ділянок виділених їм у власність, визначення їх площ, розміру, конфігурації та наявність чи відсутність накладень одна на одну їх земельних ділянок на земельну ділянку ОСОБА_4 чи на дорогу, просили призначити по справі земельно-технічну експертизу.

Однак, враховуючи, що межі їх земельних ділянок за фактичним використанням компетентним органом не були визначені та не затверджені, колегія суддів вважає, що висновок судової земельно-технічної експертизи не може бути належним та допустимим доказом, на підставі якого б можна було встановити точне місцезнаходження їх земельних ділянок, розмір, конфігурацію в силу норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

А тому колегія суддів прийшла до висновку про відмову у призначенні даної експертизи.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради про виділення земельної ділянки, надання дозволу на розробку технічної документації та її затвердження, про виділення дороги, оскільки позивачами не доведено факту порушення Малорожинською сільською радою земельного законодавства.

Оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, а тому підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 27 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта