Справа № 583/3387/16-ц
09 червня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого Плотникова Н.Б.
при секретарі Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом
про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 29.09.2014 р. між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до п.2.1 якого, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобовязання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності.
Згідно п. 3.3.2 договору про іпотечний кредит повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з Графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором.
Згідно п. 3.3.3 договору про іпотечний кредит позичальник зобовязується здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 3538,01 грн. шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором. Перший ануїтетний платіж позичальник сплачує до 29.10.2014 р., в подальшому не пізніше 29 числа місяця, наступного за звітним. Останній платіж в рахунок повернення кредиту та процентів позивальник зобовязується здійснити не пізніше дати (терміну) остаточного повернення кредиту, визначеної цим договором.
Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав ОСОБА_1 кредит у сумі 203550,00 грн.
У порушення вказаних вище норм закону та умов п.п. 1.1.3, 3.3.2, 3.3.3 договору про іпотечний кредит відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Внаслідок недобросовісного виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по кредитному договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування грошовими коштами станом на 08.06.2017 року за ним існує заборгованість по кредиту в сумі 205560,42 грн., в тому числі:
- заборгованість за кредитом -197940,67 грн.,
- заборгованість за відсотками 3361,36 грн.,
- пеня за простроченим кредитом та відсотками 3234,57 грн.,
- інфляційні втрати 610,96 грн.,
- 3 % річних від простроченої суми заборгованості 412,86 грн.
Даний факт підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором та випискою по рахунку позичальника від 08.06.2017 р.
Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно п. 3.9.1 договору про іпотечний кредит банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем/поручителем взятих на себе обовязків та недотримання умов, передбачених цим договором та /або документами забезпечення та /або іншими договорами, укладеними Позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у тому числі у разі, якщо відбулось затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та /або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці.
Згідно п. 3.9.2 договору про іпотечний кредит виконання позичальником вимог банку щодо дострокового повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтвердили, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться в вимозі банку, направленої позичальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною терміну остаточного повернення Кредиту в бік його зменшення.
Позичальнику 25.08.2016 року під особистий підпис було вручено вимогу про дострокове повернення боргу за договором про іпотечний кредит від 29.09.2014 року № 49-050 (вих. №311 від 25.09.2016 року), а також вимога про звільнення житлового приміщення (вих. № 312 від 25.09.2016 року).
За порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплати процентів за користування кредитом, та/або суми комісійної винагороди позичальник, у відповідності до п. 9.2 договору про іпотечний кредит, зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.
З наведеного вбачається, що зобовязання за договором про іпотечний кредит на час звернення позивача з даним позовом до суду не виконане, договір є чинним, а тому позивач обґрунтовано вимагає від позичальника сплати заборгованості за кредитом, відсотками та пені.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, порядок та процедура такого продажу, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до п. 4.2.2 договору про іпотечний кредит банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
Відповідно до п.п.4.1.4 іпотечного договору банк має право у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання за кредитним договором та /або обовязків за цим договором, а також в інших випадках, передбачених цим договором, законодавством, кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості вимоги в повному обсязі.
Відповідно до п.п.4.1.5 іпотечного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, незалежно від настання строку виконання зобовязання, звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі у разі невиконання та/або неналежного виконання іпотекодавцем кредитного договору (у тому числі й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватися відповідно до кредитного договору, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 3 місяців).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1080цс15 (постанова від 03.02.2016 року) право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.
Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Зі змісту ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК України вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку». З урахуванням ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За змістом статей 39, 40 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР) (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 18 березня 2015 р. у справі № 6-39цс15; від 24 червня 2015 р. у справі № 6-447цс15).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради від 27.12.2016 р. № 15-13/2518 - за адресою вул. Слобідська (Чапаєва), 162 м. Охтирка зареєстрована одна особа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, інформація про зареєстрованих малолітніх дітей та неповнолітніх осіб за вказаною адресою відсутня.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне виселити відповідача ОСОБА_1 з квартири, яка є предметом іпотеки, за адресою вул. Слобідська (Чапаєва), 162 м. Охтирка Сумської області.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 38, 39, 40 Закону України Про іпотеку, ст.109 ЖК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 79, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд -
Виселити ОСОБА_1 з житлового будинку за адресою вул. Слобідська (Чапаєва), 162 м. Охтирка Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Плотникова Н.Б.