Справа № 750/2115/17
Провадження № 2/750/897/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.,

за участю представників сторін та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з останньої суму зайво отриманої пенсії в розмірі 26785,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком як матір інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

11 серпня 2016 року Відповідач звернулась до управління з трудовою книжкою для перерахунку пенсії за стаж роботи. Позивач надала копію трудової книжки, де було вказано, що відповідач працює на державній службі.

З 01.04.2015 року пенсійне законодавство зазнало змін в частині виплати пенсій працюючим пенсіонерам, а саме не виплачуються пенсії, призначені, зокрема, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в період роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених «Законом України «Про державну службу». А саме, абзац перший та другий частини першої статті 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон України N 213-VІІІ від 02.03.2015, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Також, в подальших редакціях Закону, а саме абзацу та першого та другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-ІV, 09.07.2003 (в редакції Закону N 3668-VІ від 08.07.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами N 911-VІІІ від 24.12.2015 , N 1774-VІІІ від 06.12.2016) пенсії не виплачувались з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року і на даний момент пенсії працюючим державним службовцям не виплачуються тимчасово до 31 грудня 2017 року , відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-ІV, 09.07.2003 (із внесеними змінами в абзац перший та другий частини 1 статті 47 в редакції Закону N 911-VІІІ від 24.12.2015 , із змінами внесеними згідно із Законом N 1774-VІІІ від 06.12.2016).

Таким чином, право на отримання пенсії у період законодавчого обмеження Відповідач не мала та не повідомила позивача про обставину, що спричиняє припинення її виплати (робота на державній службі), у звязку з чим з відповідача належить стягнути надміру виплачені суми пенсії за період з 01.04.2015 року по 31.08.2016 року в сумі 26785,50 грн. відповідно до частин 1,4 статті 103 Закону, які передбачають, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку ( в результаті подання документів з явно неправомірними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, відповідач та її представник просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач пояснила, що вона через кожні 2 роки, тобто в 2010, 2012, 2014 роках, зверталася до управління пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії та кожного разу відповідно до п.п. 2 п. 2.1 документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637) для підтвердження страхового стажу надавала управлінню копію своєї трудової книжки, де чітко зазначено, що з 2006 року відповідач безперервно працює на державній службі, із зазначенням рангу державного службовця. Крім того, в 2015 році, після зміни законодавства щодо пенсії державним службовцям, для з'ясування питання щодо правомірності подальшої виплати пенсії, відповідач телефонувала інспектору відділення Пенсійного фонду, через якого в останній раз робила перерахунок, який повідомив, що пенсія буде виплачуватися і надалі, за винятком 15%. Отже, вважає, що жодної інформації про місце своєї роботи вона ніколи не приховувала, не спотворювала та не вчиняла жодних інших дій, які б могли бути кваліфіковані як недобросовісність під час отримання пенсійних виплат.

Заслухавши пояснення, допитавши свідка ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з 2008 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком як матір інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Одночасно відповідач з 2006 року безперервно працює на державній службі, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

З 01.04.2015 року пенсійне законодавство зазнало змін в частині виплати пенсій працюючим пенсіонерам, а саме не виплачуються пенсії, призначені, зокрема, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в період роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених «Законом України «Про державну службу». А саме, абзац перший та другий частини першої статті 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в такій редакції: "тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Також, в подальших редакціях Закону, а саме абзацу та першого та другого частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії не виплачувались з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року і на даний момент пенсії працюючим державним службовцям не виплачуються тимчасово до 31 грудня 2017 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що у 2010, 2012, 2014 роках відповідач ОСОБА_1 зверталася до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, у в тому числі кожного разу (відповідно до п.п. 2 п. 2.1 документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637), для підтвердження страхового стажу нею надавалася копія її трудової книжки, де зазначено, що з 2006 року ОСОБА_1 безперервно працює на державній службі, із зазначенням відповідного рангу державного службовця.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив той факт, що відповідач, яка є його дружиною, після змін у пенсійному законодавстві, зверталась до інспектора управління Пенсійного фонду, зясовувала питання подальшої виплати їй пенсії та у телефонному режимі їй було надано відповідне розяснення з цього приводу.

Частиною 1 статті 50 Закону № 1058 встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

В судовому засіданні відповідачем доведено, що жодної інформації про місце своєї роботи нею не приховувалось та не спотворювалось, вона не вчиняла жодних інших дій, які б могли бути кваліфіковані як недобросовісність під час отримання пенсійних виплат, тобто факт зловживання з її боку судом не встановлено, що виключає застосування ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у звязку з чим позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя