АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3232/17 Справа № 201/354/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_3, третя особа: Міністерство освіти і науки України про стягнення не нарахованих та не доплачених сум стипендії, інфляційних витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача ДНУ імені ОСОБА_3 про стягнення не нарахованих та не доплачених сум стипендії, інфляційних втрат та судових витрат, посилаючись на те, що вона з 01 вересня 2012 року була студентом вказаного ВУЗу прийнятим на навчання за державним замовленням поза конкурсом за напрямом «Маркетинг» економічного факультету, її батько має стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років, а тому по закону його дочка має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб, але фактично з вересня 2012 року по червень 2016 року включно їй стипендія університетом виплачувалася в значно нижчому розмірі, що є порушенням закону. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, а тому просила стягнути з університету заборгованість по не нарахованій і не виплаченій стипендії позивачу за період з вересня 2012 року по червень 2016 року та інфляційні втрати від невиплаченої стипендії та судовий збір

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року позов задоволено частково; стягнено з Дніпропетровського національного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 не нараховану та не виплачену стипендію з урахуванням інфляційних втрат за період з грудня 2013 року по червень 2016 року в розмірі 6305 грн. 13 коп., інфляційні втрати за цей же період в сумі 885 грн. 32 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 713 грн. 51 коп., а всього 7903 грн. 96 коп..; в задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що батько ОСОБА_2 ОСОБА_4 працює в ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» з 16 листопада 2000 року, стаж роботи у вугільній промисловості складає понад 19 років, на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 19 років 8 місяців 12 днів, що підтверджується відповідною довідкою № 16/7037 від 20 червня 2012 року.

Відповідно до наказу від 11 серпня 2012 року ОСОБА_2 було зараховано з 01 вересня 2012 року до складу студентів, прийнятих на навчання за денною формою навчання за державним замовленням на економічний факультет. З вересня 2012 року по травень 2016 року позивачка частково отримувала стипендію відповідно до наказу про призначення стипендії, але з грудня 2013 року по грудень 2014 року та за лютий-червень 2016 року позивачці стипендія не нараховувалася і не виплачувалася взагалі, оскільки за результатами семестрових контролів успішності навчання, передбаченого законодавством про вищу освіту, у неї або була заборгованість, або середній бал успішності був дуже низький і не достатній для призначення академічної стипендії, стипендії нараховувалися студентам, які отримували бал успішності 4 і вище, позивачка у вказаний період отримала нижчий бал успішності і втратила право на отримання стипендії, тому за вказані періоди стипендія позивачці не нараховувалася.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Задовольняючи частково позов, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачка звернулася до суду з вимогами про стягнення стипендії і інфляційних втрат за період з 01 вересня 2012 року по 01 червня 2016 року, але відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, нормою ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного право або інтересу. Приймаючи до уваги вказане та заяву про це відповідача, суд вважав, що позивачка пропустила строк позовної давності за період з вересня 2012 року по грудень 2013 року, поважних причини пропуску вказаного терміну не назвала в питання про поновлення цього строку не ставила.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позивачка з даним позовом звернулась у серпні 2016 року, а стягнення стипендії з урахуванням інфляційних витрат заявлено за період з вересня 2012 року по червень 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправомірно застосований строк позовної давності, оскільки про порушення свого права вона дізналась з довідок лише 16 грудня 2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за весь період навчання позивачці було достовірно відомо про розмір нарахованої їй стипендії.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні позивачем норм матеріального права, а також ці доводи не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки доказів і незгодою з висновками суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_5