Справа № 2/714/53/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2017 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької областів складі:

головуючого-судді Єфтемій С. М.
секретар з участі: представників позивача представника відповідачаКонецька Д.Г. ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 25 березня 1999 року їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,5242 га, яка розташована в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області та межує із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_8

10 серпня 2015 року в результаті контрольного заміру виявилось, що відповідачка самовільно зайняла 0,0583 га належної позивачці земельної ділянки, при цьому остання зруйнувала встановлену нею межу у вигляді металевих стовпчиків. Тому, просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та зобов'язати відповідача поновити вставлені нею межові знаки у вигляді металевих стовпчиків.

Представник позивачки, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Крім цього, зазначив, що позивачка неодноразово зверталася до сільської ради та правоохоронних органів, з приводу незаконного захоплення відповідачкою частини її земельної ділянки, проте жодних заходів прийнято не було, тому вона звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Представники позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які вступили у справу під час судового розгляду, просили задовольнити вимоги позивачки, посилаючись на те, що відповідачка ще до судового спору незаконно схопила частку земельної ділянки позивачки тим самим чинить перешкоди у її використанні за цільовим призначенням.

Представник відповідачки, ОСОБА_6, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідачка користувалася та користується земельною ділянкою в межах виділеної їй сільською радою. Зі сторони відповідачки не має жодного захоплення земельної ділянки позивачки. Сама позивачка не використовує частину власної земельної ділянки попри відсутність на це перешкод, тобто право позивачки ніхто не порушує, тому просив суд, відмовити у задоволенні позовних вимог .

Суд вислухавши пояснення представників позивачки, представника відповідачки, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п.3п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є зокрема припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_7 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,5242 га, в т.ч. 0,3930 га сільськогосподарських угідь, ріллі та 0,1312 га - під будівлями, лісами та іншими угіддями, що розташована в с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області. Відповідачка ОСОБА_8 є суміжним користувачем земельна ділянка якої межує з земельною ділянкою позивачки (а.с. 5).

Нормами ст. 78 ЗК України та ст. 373 ЦК України, передбачено, що право власності на землю включає в себе право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Серед переліку прав власника земельної ділянки, зазначених в ст. 90 ЗК України є, зокрема, право самостійно господарювати на землі, споруджувати житлові будинки, інші споруди тощо. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Звертаючись до суду з позовом за захистом позивачка послалася на порушення відповідачкою її права власності на землю передбаченого ст. 41 Конституції України, на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення межових знаків знищених самовільним захопленням відповідачкою частини належної їй земельної ділянки.

Як свідчить матеріали технічної документації із землеустрою яка була замовлена 10 серпня 2015 року ОСОБА_7 у приватного підприємства «Захід-Зем», а саме пояснювальна записка, при проведенні контрольних обмірів та визначенні просторових координат кутів повороту земельних ділянок ОСОБА_7 виявлено суттєві розбіжності в фактичному використанні земельних ділянок. За вказаних обставин межі земельної ділянки не закріплювалися (а.с.42).

Про обставини не погодження сусідніми землекористувачами межових знаків зовнішніх меж земельної ділянки, яка належать позивачі на праві власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №07605 від 25 березня 1999 року свідчить і акт виготовлення, передачі межових знаків зовнішніх меж землекористування від 10 серпня 2015 року(а.с. 48).

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умові системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Отже, зміст наведених норм законодавства зводяться до того, що погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності та є виключно допоміжною стадії спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що працював головою Горбівьскої сільської ради з квітня 2002 року по листопада 2015 року. За час його роботи до сільської ради неодноразово надходили скарги сторін за справою щодо меж земельних ділянок. З даного приводу він особисто та члени комісії при Раді декілька разів виїжджали на місце, проводили обміри земельних ділянок, проте щоразу до якихось позитивних результатів не доходили через сварку сторін. Не знайшло таке вирішення вказане питання і під час виносу межових знаків в натурі за участі представника землевпорядної організації, яку замовила позивачка у 2015 році.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи СП «Західно-українського експертно-консультативного центру», площа земельної ділянки якою фактично користується ОСОБА_7 порівняно з площею земельної ділянки переданої останній у приватну власність відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №07605 від 25 березня 1999 року є меншою на 0,035 га. Вказане має місце через наявність не відповідності окремих відрізків меж земельної ділянки, якої фактично користується ОСОБА_7, а саме : має місце заміщення фактичної межі досліджуваної земельної ділянки (межа із земельною ділянкою ОСОБА_8.) від Г до Д, на всю довжину межі, згідно акту (відрізки довжиною 43,00 м; 23,50 м; 15,27 м та 1,69 м), в глибину земельної ділянки ОСОБА_7, у вигляді фігури неправильної форми площею 0,0340 га (а.с. 76-89).

Експерт ОСОБА_10 під час судового засідання роз'яснюючи вищевказаний висновок показала, що попри те, що позивачка є власницею земельної ділянки розмірами 0,4892 га яка розташована у с. Банчени Герцаївського району Чернівецької області, остання, тобто позивачка частину земельної ділянки на відрізку Г- Д не використовує (не обробляє). Розмір земельної ділянки на вказаному відрізку який не використовується (за поясненням позиваки нікому не належить) дорівнює 0,0340 га. На межі використання позивачкою спірної земельної ділянки під час проведення даної експертизи вказувала сама позивачка. Будь яки знаки (металеві стовпчики, дерев'яні, тощо) які би свідчили про межу спірної земельної ділянки чи то за Державним актом, чи то по фактичному її використанню на час проведення експертизи були відсутні.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка не надала суду будь-яких доказів щодо існування порушень її прав на належну їй земельну ділянку зі сторони відповідачки, то остання безпідставно звернулася до суду з даним позовом, а тому її вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10,61, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд шляхом подачі в 10-и денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя