Єдиний унікальний номер: 223/712/16-ц
Провадження номер: 2/223/39/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вугледара, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Десятого Воєнізованого Гірничорятувального загону про стягнення сум невиплачених при звільненні працівника та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Вугледарського міського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Десятого Воєнізованого Гірничорятувального загону про стягнення сум невиплачених при звільненні працівника та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 12.10.1992 року по 30.11.1994 року, з 06.11.1996 року по 31.10.2014 року працював у 5 взводі Оперативного гірничорятувального загону, а у період з 01.11.2014 року по 06.03.2015 року у 5 взводі Десятого Воєнізованого гірничорятувального загону. Місце розташування та діяльність 5 взводу оперативного гірничорятувального загону та 5 взводу Десятого Воєнізованого гірничорятувального загону, є місто Вугледар, Донецька область. Позивача 07 березня 2015 року було звільнено з 10 ВГРЗ в порядку п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, оскільки на час звільнення позивач перебував на пенсії за віком, відповідач мав виплатити останньому одноразову допомогу, передбачену п. 12.15 Галузевої угоди. Однак відповідач не провів остаточного розрахунку з позивачем на день звільнення останнього, не виплатив одноразову матеріальну допомогу, передбачену умовами Галузевої угоди. Позивач неодноразово звертався до відповідача з усними та письмовими вимогами щодо нарахування та виплати йому одноразової допомоги, передбаченої Галузевою угодою, але позивачу було відмовлено в виплаті даної допомоги з посиланням на те, що його було звільнено вдруге, з часу призначення пенсії, а тому позивач повинен звернутись з вимогою до керівництва Оперативного гірничорятувального загону з якого його було звільнено в порядку переведення 31.10.2014 року.

Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь належних сум при звільненні працівника, одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків відповідно до п. 12.15 Галузевої угоди, та середню заробітну плату за час затримки виплати належних сум звільненому працівникові, за 360 календарних (робочих) днів, в розмірі 62593,20 гривень та здійснити розрахунок на день постановлення рішення суду, стягнути з відповідача витрати позивача на правову допомогу адвоката в розмірі 1000 гривень.

Пізніше 20.12.2016 року представником позивача надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь належних сум при звільненні працівника, одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків відповідно до п.12.15 Галузевої угоди, у розмірі 10432,20 гривень, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки виплати належних сум звільненому працівникові, за 360 календарних (робочих) днів, в розмірі 62593,20 гривень та здійснити розрахунок на день постановлення рішення суду, стягнути з відповідача 1000 гривень - витрати позивача на правову допомогу адвоката.

Позивач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, якою просив суд справу розглядати без його участі, в ході розгляду справи, довірив здійснення представництва в суді адвокату - ОСОБА_3

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні 21.12.2016 року підтримала вимоги позовної заяви, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Зауважила, що ОСОБА_1 07 березня 2015 року був звільнений з 10 ВГРЗ в порядку п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, на час звільнення позивач перебував на пенсії за віком, а тому мав право на отримання одноразової матеріальної допомоги, передбаченої умовами Галузевої угоди, однак відповідачем не була здійснена виплата даної допомоги, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. В наступні судові засідання представник не з'явилась, надала до суду письмову заяву, якою просила справу розглядати без участі представника позивача, у зв'язку з достроковим розірванням договору про надання юридичних послуг. Просила суд врахувати всі обставини даної цивільної справи та задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Окрім того, представником позивача ОСОБА_3 було надано до суду лист направлений позивачу, яким повідомлено, що у зв'язку з невиконанням останнім вимог договору про надання юридичних послуг, даний договір слід вважати розірваним достроково. Представник позивача повідомила ОСОБА_1, що 22 травня 2017 року відбудеться судове засідання з розгляду даної справи. Аналогічне повідомлення позивача про місце, дату та час розгляду справи було здійснено судом.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні 21.12.2016 року позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на обставини викладені в наданому суду письмовому запереченні. Пояснила, що позивачем був порушений тримісячний строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, оскільки дізнався про порушення свого права з дати отримання листа 10 ВГРЗ №04/7-1812 від 04.09.2015 року. Зауважила, що позивач дійсно має право на отримання одноразової матеріальної допомоги визначеної Галузевою угодою, однак враховуючи, що вперше він був звільнений з Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону 30.10.2014 року, таку виплату мав провести саме Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін.

В наступні судові засідання представник відповідача не з'явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, якою просила завершити розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні вимог позовної заяви слід відмовити, з наступних підстав.

Як вбачається з пенсійного посвідчення НОМЕР_1 від 02.03.2011 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (а.с. 9).

Відповідно до копії трудової книжки позивача НОМЕР_2, останній 31.10.2014 року був звільнений з Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону по переведенню до 10 ВРГЗ відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП у відповідності до наказу від 31.10.2014 року №386 л. Позивач був прийнятий на роботу до 10 ВРГЗ за переведенням з Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону, відповідно до наказу від 31.10.2014 року, а звільнений з 10 ВРГЗ 06.03.2015 року за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП наказом №56 від 06.03.2015 року (а.с. 8).

Згідно наказу Центрального штабу Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості №112 від 30.10.2014 року у зв'язку з перепідпорядкуванням 5 взводу Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону 10-му ВРГЗ наказано командирам зазначених установ здійснити заходи щодо переведення робітників з 5 взводу Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону до 10-го ВРГЗ з 01.11.2014 року у відповідності з вимогами законодавства (а.с.66).

Відповідно до наказу Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону №386л від 31 жовтня 2014 року «Про припинення трудового договору (контракту)», ОСОБА_1 за його заявою було звільнено 31.10.2014 року по переведенню відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП, розірвавши з останнім контракт (а.с. 10-11).

Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, з якого 31.10.2014 року було звільнено позивача, перереєстровано з тимчасово окупованої території України до нового місцезнаходження за адресою: Донецька область, місто Вугледар, вулиця Трифонова, будинок 48А, однак його фінансово-господарську діяльність тимчасово припинено, відсутні самостійні баланси, реєстраційні рахунки в територіальних органах Державної казначейської служби України, рахунки в установах банків, печатки із зображенням Державного Герба України. Правонаступництво прав та обов'язків Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону в частині забезпечення соціальних гарантій працівників за Десятим ВГРЗ не передбачено (а.с. 50-60, 99, 100).

Наказом Десятого воєнізованого гірничорятувального загону №155/к від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_1, за його особистою заявою від 31.10.2014 року, прийнято по переведенню з Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону водієм автотранспортних засобів 5 взводу 10 ВРГЗ з 01 листопада 2014 року. З позивачем на підставі вищезазначеного наказу 31 жовтня 2014 року було укладено контракт з встановленням строку дії даного контракту з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року, а 31 грудня 2014 року до даного контракту було внесено зміни, а саме продовжено дію контракту та внесено зміни до п. 22 розділу «Термін дії та інші умови контракту» (а.с. 35, 36-47, 61-64,65).

У 10 ВРГЗ 05.11.2014 року було заведено особову картку працівника - ОСОБА_1, останнім місцем роботи якого вказано Оперативний воєнізований гірничорятувальний загін, з якого останнього було звільнено 31.10.2014 року за переведенням (а.с. 67).

На підставі особистої заяви позивача від 05.03.2015 року, наказом Десятого воєнізованого гірничорятувального загону №56/к від 06 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено за погодженням сторін з 06 березня 2015 року відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП, з виплатою невикористаної відпустки (а.с. 48,49).

Позивач звертався до відповідача 30.06.2015 року та 09.09.2015 року з вимогами щодо виплати одноразової матеріальної допомоги, передбаченої умовами Галузевої угоди, та надання письмових пояснень про причини невиплати такої допомоги, надання розрахунку сум належних до виплати позивачу. На зазначені звернення відповідачем 28.09.2015 року були надані роз'яснення, що одноразова матеріальна допомога мала бути виплачена позивачу при першому звільнені Оперативним воєнізованим гірничорятувальним загоном, оскільки до прийому на роботу до 10 ВРГЗ, ОСОБА_1 працював в Оперативному воєнізованому гірничорятувальному загоні, з якого був звільнений за переведенням 31.10.2014 року, і на той час останньому вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах. Аналогічне роз'яснення було надано відповідачем 04.09.2015 року на запит представника позивача (а.с. 12, 13, 15, 33).

Окрім того, листом від 24.09.2015 року повідомлено позивачу, що при звільненні останнього 06.03.2015 року, йому були нараховані суми за березень 2015 року: посадовий оклад 7 годин - 116,88 гривень; нічні 8 годин - 46,75 гривень; компенсація за невикористану відпустку 11 днів - 1269,40 гривень; вислуга років 7 годин - 14,61 гривень. Всього 1447,64 гривень, до виплати 1162,70 гривень (а.с.14).

В судовому засіданні сторонами не оспорювалось право та наявність всіх необхідних умов для отримання позивачем одноразової допомоги, передбаченої п. 12.15 Галузевої угоди, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, даний факт не підлягає доказуванню. Однак, спірним є питання, яке саме підприємство мало виплатити зазначену одноразову допомогу позивачеві, тому воно підлягає дослідженню судом при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Стаття 36 Кодексу законів про працю регламентує підстави припинення трудового договору, а п. 5 ч. 1 даної статті однією з підстав припинення трудового договору визначає саме переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство.

Згідно п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 р. (реєстраційний номер в Міністерстві праці та соціальної політики України №71 від 07.08.2001 р.) працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, зокрема при стажі роботи для чоловіків, понад 20 років у розмірі трьох середньомісячних заробітків.

Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством.

Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки.

У відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП однією з підстав припинення трудового договору між працівником та роботодавцем є саме переведення працівника на інше підприємство. Як вбачається з наданих до суду доказів, позивач вперше був звільнений саме з Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону наказом №386л від 31.10.2014 року з розірванням трудового контракту. На час такого звільнення позивач, відповідно до наданої трудової книжки НОМЕР_2, мав понад 20 років стажу роботи та йому вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що у відповідності до п. 12.15 Галузевої угоди, працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому звільненні з підприємства, незалежно від причин звільнення, має бути сплачена одноразова допомога, суд приходить до висновку, що позивачу мала бути сплачена дана одноразова допомога при першому звільненні, а саме, при звільненні з Оперативного воєнізованого гірничорятувального загону, а не при звільненні 06 березня 2015 року з Десятого воєнізованого гірничорятувального загону, тому вважає необхідним відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача належних сум при звільненні - одноразової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків відповідно до п. 12.15 Галузевої угоди у сумі 10432,20 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі вищезазначеного та враховуючи, що позивач вважає єдиною невиплаченою йому сумою при звільненні з Десятого воєнізованого гірничорятувального загону, саме одноразову допомогу, визначену п. 12.15 Галузевої угоди, а суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги позову щодо виплати позивачеві такої допомоги, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час затримки виплати належних сум звільненому працівнику (одноразової допомоги), за 360 календарних (робочих) днів, в розмірі 62593,20 гривень (на час звернення до суду) та здійснення розрахунку на день постановлення рішення суду, а тому вважає необхідним в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат позивача на правову допомогу адвоката, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 , п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позивачеві було відмовлено в задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, а тому в задоволенні вимоги позивача, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 36, 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 р., ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 213-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до Десятого Воєнізованого Гірничорятувального загону про стягнення сум невиплачених при звільненні працівника та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.