АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №22-ц/796/5208/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 9 листопада 2011 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг кошти в розмірі 5000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 9 травня 2012 року, про що написав письмову розписку.

Посилаючись на те, що кошти за договором позики до теперішнього часу не повернуті, позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 81 750 грн. та пеню у розмірі 36 525 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 81 750 грн., пеню в розмірі 36 525 грн., а також судовий збір в розмірі 824 грн. 99 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що факт повернення суму боргу можуть підтвердити свідки, яких він буде просити допитати в судовому засіданні.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач свої грошові зобов'язання з повернення отриманої позики не виконав, спірна сума підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням установленого індексу інфляції за весь період прострочення.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом установлено, що згідно із договором позики від 9 серпня 2011 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг кошти в розмірі 5 000 доларів США та зобов'язався повернути їх до 9 травня 2012 року. У визначений договором строк, ОСОБА_2 своїх договірних зобов'язань не виконав, кошти ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договоору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Доводи ОСОБА_2 про те, що факт повернення коштів за договором позики можуть підтвердити свідки підлягають відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, показаннями свідків не може доводитися факт повернення коштів за договором позики.

Установивши, що відповідач свої грошові зобов'язання з повернення отриманої позики не виконав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення суми боргу за договором позики в судовому порядку.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення суми інфляційних втрат за весь час прострочення його виконання, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник суму позики не повернув, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого інденксу інфляції за весь час прострочення.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції пощириються лише на видки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в іноземній валюті - 5000 доларів США, суд першої інстанції помилково застосував до таких грошових зобов'язань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок оплати боргу, визначеного у гривні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалено судом першої інстанції рішення не можна визнати законним і обгрунтованим, тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми інфляційних втрат за весь період просточення з ухваленням у цій частині нового рішення про відому в позові.

В іншій частині оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 251 грн. 33 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 червня 2015 року в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 36 525 грн. 00 коп. скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 251 грн. 33 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: