Провадження № 22ц/790/2405/17 Головуючий 1-ї інстанції Ворона С.В.
Справа № 617/779/16-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Вовчансько-Хутірської сільської ради на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Вовчансько-Хутірської сільської ради Вовчанського району Харківської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вовчансько-Хутірської сільської ради Вовчанського району, Харківської області про визнання права власності на майно в порядку набувальної давності.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в 2002 році ВАТ «Вовчанське», розташоване на території Вовчансько-Хутірської сільської ради було визнано банкрутом і призначений за рішенням суду ліквідатор ОСОБА_4 займався реалізацією майна, належного банкруту для задоволення грошових потреб його кредиторів. Серед майна підприємства на продаж була виставлена нежитлова будівля колишнього цеху товарної обробки за техпаспортом літ. «Ш», яка фактично була сараєм, розташована в с. Тихе, Вовчанського району по вул. Садовій 36, площею 1529,7 кв.м. З продавцем-ліквідатором вони обговорили всі умови купівлі-продажу зазначеної будівлі, ним було сплачено до прибуткової каси ВАТ «Вовчанське» оплату за будівлю під розбирання 5 007 грн. На підтвердження передачі майна був підписаний простий письмовий договір купівлі-продажу і за накладною № 47 від 10 липня 2004 року. На цей час виникла необхідність в документальному оформлені права власності, та виявилось, що продана йому будівля документально ВАТ «Вовчанське» не належала. Це була будівлі колишнього радгоспу «Вовчанський», при реорганізації якого правовстановлюючі документи на правонаступників не виготовлялись. Про ці обставини він не знав та не міг догадуватись. Просить визнати за ним право власності на вказану будівлю.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву в якій зазначив, що позов визнав, просив справу розглядати без участі представника.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлю літ. «Ш, загальною площею 1529, 7 кв.м, розташовану по вул. Садова, 36 в с. Тихе Вовчанського району Харківської області.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Вовчансько-Хутірської сільської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права; неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що у простій письмовій між ВАТ «Вовчанське» в особі ліквідатора ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу цеху товарної обробки під розбирання за 5007 грн.

Квитанцією прибуткового касового ордера № 26 від 10 липня 2004 року та накладною № 47 від 10 липня 2004 року підтверджується, що ОСОБА_3 сплачені грошову кошти, визначені договорами купівлі-продажу за придбання будівлі цеху товарної обробки під розбору.

З технічного паспорту від 17 березня 2016 року на будівлю цеху товарної обробки літ «Ш» по вул. Садовій в с. Тихе, Вовчанського району, замовником якої є ОСОБА_3 вбачається, що дійсно за вказаною адресою розташовуються будівля цеху товарної обробки, загальною площею 1 529,7 кв.м.

Згідно довідки Вовчанського БТІ від 30 травня 2016 року № 392, право власності на нерухоме майно, розташоване по вул. Садовій № 36 в с. Тихе, Вовчанського району, Харківської область станом на 01 січня 2013 року не зареєстроване.

Довідкою виконавчого комітету Вовчансько-Хутірської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 195 від 30 червня 2016 року підтверджується, що ОСОБА_3 володіє приміщенням цеху товарної обробки колишнього ВАТ «Вовчанське» з 2004 року по теперішній час та використовує її для господарських потреб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини щодо добросовісного володіння зазначеним нерухомим майном, відкритого та безперервного володіння ним більше 10 років, що відповідно до ст. 344 ЦК України є підставою для визнання за ним права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального права.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги першого заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Апелянтом не прийнято до уваги, що факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

Доводи апеляційної скарги, що при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не вирішено питання щодо власників та користувачів земельної ділянки, висновків суду не спростовують, оскільки предметом розгляду було визнання права власності за набувальною давністю на нежитлові приміщення, а не земельну ділянку. Крім того, відомостей щодо власників та користувачів не надано і прокуратурою в обгрунтування своїх позовних вимог. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, згідно рішення Вовчансько-Хутірської сільської ради № 144-VІІ від 14 лютого 2017 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (не сільськогосподарські угіддя ( землі господарськими будівлями і дворами)) в с. Тихе вул. Садова, 36 Вовчанського району Харківської області гр. ОСОБА_3М.) № 144-VІІ від 14 лютого 2017 року, сільська рада надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення не сільськогосподарські угіддя ( землі господарськими будівлями і дворами)) гр. ОСОБА_3 земельну ділянку орієнтовною площею 0,90 га за адресою с. Тихе вул. Садова, 36 Вовчанського району Харківської області для подальшої передачі у власність. Про той факт, що ОСОБА_3 подав заяву на оформлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, підтверджує відповідь голови сільської ради на адресу Чугуївської місцевої прокуратури від 13 лютого 2017 року за вих. № 49.

Посилання в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів про безперервне та відкрите використання нежитлового приміщення, є помилковими. З довідки виконавчого комітету Вовчансько-Хутірської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 30 червня 2016 року за вих. № 195 вбачається, що спірним нерухомим майном ОСОБА_3 володіє, як власник, з 2004 року по теперішній час та використовує для господарських потреб. Разом з тим, в обгрунтування доводів апеляційної скарги не надано жодного доказу який спростовує факт безперервного та відкритого використання приміщення.

Твердження апелянта, що накладна на придбання будівельних матеріалів не підтверджує набуття права власності на будівлю, висновків суду не спростовують, а є однією з підстав для звернення ОСОБА_3 для звернення до суду з відповідним позовом. У випадку передачі спірного майна за відповідним договором був би відсутній критерій «заволодіння майном», що не передбачає підстав для визнання права власності за набувальною давністю. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що визнання права власності на спірні нежитлові будівлі перешкоджає територіальній громаді визнати право власності за нею відповідно до вимог ст. 335 ЦК України, то прокуратурою в обгрунтування доводів апеляційної скарги не надано доказів, що спірні нежитлові будівлі взяті на облік як безхазяйне нерухоме майно відповідними органами територіальної громади. Враховуючи положення статей335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Вовчансько-Хутірської сільської ради відхилити.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: