Справа № 449/562/11 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/783/327/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Цяцяка Р.П.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3, представника позивача - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на житловий будинок і виселення з будинку,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом. 08.12.2014 року позивачем була подана уточнююча позовна заява (т.3 а.с. 113-116) в якій він просив суд:

- звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 76,9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки№ б/н від 30.09.2005р.) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені відповідача договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

- виселити відповідачів ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_5 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_6 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3) та інших осіб, які зареєстровані і проживають у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Золочів;

- стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1), судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви та виселення у розмірі 1250,73 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LVZ0GF00000007 від 23.09.2005 року на підставі якого вона отримала кредит у розмірі 13 400, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,72 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2025 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором

відповідач станом на 01.10.2014 року має заборгованість - 35 325, 76 доларів США, яка складається з наступного:

-10 165.08 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 8 297,63 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2 380,32 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-14 482,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачкою ОСОБА_2 30.09.2005 року було укладено договір іпотеки.

Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 76,9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

З огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за договором, позивач покликаючись на норми закону України «Про іпотеку» просив звернути стягнення на будинок та виселити осіб, які там зареєстровані та проживають.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Вирішено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVZ0GF00000007 від 23.09.2005 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, яка утворилась станом на 01.10.2014 року в розмірі 876 529 (вісімсот сімдесять шість тисяч п'ятсот двадцять девять) гривень 32 копійки (з якої: сума заборгованості за кредитом 10 165,08 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 252 221, 58 грн.; сума заборгованості по процентам 8 297, 63 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 205 885, 37 грн.; сума заборгованості по комісії 2 380, 32 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 59 068,88 грн.; сума пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором 14 482,73 долари США, що в еквіваленті на національну валюту (на день постановлення рішення) становить 359 353, 49 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 76,9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від 30.09.2005р.) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу з іншою особою -покупцем за ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

- виселити відповідачів ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_5 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_6 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3) із будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстрації місця проживання;

- відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення та виселення до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права. Покликаються на приписи ст. ст. 27,58,59, 159, 212, 213, 214 ЦПК України, ст. 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про іпотеку».

Зазначають, що при ухваленні рішення судом першої інстанції взято до уваги лише доводи позивача, натомість не взято до уваги пояснення, клопотання відповідачів. Так, на думку апелянтів судом не витребувано виписки по рахунках за якими здійснювався облік та нарахування коштів за кредитним договором. Крім того, на думку апелянтів, долучений позивачем до позовної заяви розрахунок суми, яка підлягала до сплати не відповідає розрахунку суми, яка підлягала сплаті за діючим графіком погашення, також є розбіжності в розрахованих і заявлених у позовних вимогах сумах боргу.

Мотивують апеляційну скаргу також і тим, що судом двічі відхилено клопотання відповідачів про зупинення провадження до набрання законної сили рішення Золочівського районного суду Львівської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання договору іпотеки від 30 вересня 2005 року недійсним.

Звертають увагу й на те, що суд першої інстанції не дослідив обставин, які зазначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року у справі № 6-10047св14, зокрема, не встановив коло осіб, які проживають та зареєстровані у спірному житловому будинку та чи скеровувалась письмова вимога всім мешканцям, що проживають у будинку.

А відтак, вважають, що суд першої інстанції без наявності належних доказів із сторони позивача щодо суми простроченого боргу, за наявності розбіжностей при розрахунку заборгованості прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим порушив їхні права.

Просять рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що 23.09.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №LVZOGF00000007 відповідно до умов якого Банк надає "Позичальникові" на строк до 23 вересня 2025 року кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лініїу розмірі 13400 доларів США, на придбання будинку зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,06% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,40% від виданого кредиту щомісячно.

При цьому, відповідно до п.1.1 щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 156, 42 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншим витратам банку відповідно п.п.2.29, 4.3 (т.1а.с.10 -11).

24 вересня 2005 року між Банком і відповідачкою ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до вказаного кредитного договору із зазначенням в п.1.1. того, що кредит надається для купівлі 9/25 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.12).

Встановлено й те, що на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором кредиту між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 30 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач, як іпотекодавець, надала банку, як іпотекодержателю, в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За домовленістю сторін при укладенні цього догору вартість предмета іпотеки складає 65 650 грн. (т.1а.с.12-14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що через невиконання відповідачем своїх зобов'язань, заборгованість за кредитним договором слід стягнути, звернувши стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно - будинок загальною площею 76,9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № б/н від30.09.2005р.)

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

У свою чергу, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають

сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають

задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року, резолютивна частина рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки повинна відповідати положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

В матеріалах справи відсутні докази щодо вартості такого на час ухвалення рішення суду, така не погоджена сторонами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. Клопотань про призначення експертизи на предмет визначення вартості предмета іпотеки від сторін не надходило.

А відтак, задоволення такої позовної вимоги судом першої інстанції є передчасним.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року кредитний договір від 24 вересня 2005 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 визнано недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволення позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, про визнання кредитного договору недійсним, відмовлено.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року скасовано, рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року залишено в силі.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суд України від 22 грудня 2016 року у допуску даної справи до провадження Верховного Суд України відмовлено.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання, не може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, який визнаний судом недійсним.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Суд першої інстанції неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, вважав такі обставини встановленими, хоча вони не були доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Це, відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України, єбезумовними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 1507 грн. 80 коп. (одна тисяча п»ятсот сім грн. 80 коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, на житловий будинок та земельну ділянку, і виселення з будинку - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 1507 грн. 80 коп. (одна тисяча п»ятсот сім грн. 80 коп.) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Цяцяк Р.П.