УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Інституту технічної механіки Національної академії наук України державного космічного агентства України про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення з посади та поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 53-о від 23 травня 2016 року про його звільнення з посади інженера І категорії за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату, та поновити його на посаді інженера І категорії в Інституті технічної механіки Національної академії наук України державного космічного агентства України (далі - Інститут технічної механіки НАНУ ДКАУ).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 у грудні 1974 року був прийнятий інженером у відділ № 7 державної установи Інститут технічної механіки НАНУ і НКАУ, а 25 травня 2016 року його було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників та цього ж дня він отримав трудову книжку, однак ОСОБА_4 вважає, що роботодавцем було порушеною процедуру його звільнення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий судовий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 12 грудня 1974 року ОСОБА_4, на підставі наказу № 149, зарахований інженером відділу № 7 Дніпропетровського інституту механіки АН УРСР (а.с.9).

01 березня 2016 року згідно наказу № 17-о від 29 лютого 2016 року у зв'язку з оптимізацією структури інституту, ОСОБА_4 був переведений інженером І категорії у відділ статистичної динаміки та динаміки багатовимірних механічних систем (відділ № 7) (а.с.11).

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», постановою Президії Національної академії наук України від 20 січня 2016 року №11 «Про фінансування НАН України у 2016 році» та постановою Президії Національної академії наук України від 20 січня 2016 року за № 12 «Про затвердження розподілу бюджетного фінансування НАН України на 2016 рік» Інституту технічної механіки НАНУ та ДКАУ суттєво зменшено загальний обсяг фінансування на 2016 рік. (а.с.26-32).

Згідно з п.3.2 постанови Президії Національної академії наук України від 20 січня 2016 року №11 «Про фінансування НАН України у 2016 році» керівникам установ НАН України запропоновано протягом 3 місяців провести роботу зі скорочення чисельності працівників (а.с. 27 зворотна сторона).

24 лютого 2016 року видано наказ №4-ОД «Про оптимізацію структури Інституту», а на адресу Профспілкового комітету інституту було надіслано інформацію про скорочення штатних посад та їх подальше вивільнення (а.с. 34-39, 40-42).

Про скорочення посад у структурних підрозділах Інституту 09 березня 2016 року було видано наказ «Про внесення змін до штатного розпису Інституту у зв'язку зі скороченням штату у 2016 році» за № 7-ОД, який погоджено з профспілковим комітетом Інституту (протокол засідання профспілкового комітету інституту № 6 від 09 березня 2016 року) (а.с. 48-49, 51-52).

14 березня 2016 року директором інституту видано наказ про проведення до 25 травня 2016 року скорочення працівників, які обіймають певні посади (а.с. № 57-61), даний наказ було погоджено з профспілковим комітетом (а.с. 65, 73).

Повідомлений у встановленому порядку про дату та час засідання профкому ОСОБА_4 на засідання не з'явився, про що складено відповідний акт (а.с. № 76).

15 березня 2016 року відповідач намагався вручити позивачу повідомлення про майбутнє звільнення з 25 травня 2016 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. № 77), проте останній відмовився від ознайомлення, про що складено акт від 15 березня 2016 року (а.с. №78).

19 травня 2016 року директор інституту звернувся до профкому з поданням про звільнення працівників з 25 травня 2016 року у зв'язку зі скороченням посад (а.с. № 80-82), яке розглянуто на засіданні профкому 23 травня 2016 року, і згідно протоколу № 18 засідання профкому інституту надана згода на звільнення працівників, в тому числі й позивача (а.с. № 85-86).

Наказом № 53-о від 23 травня 2016 року ОСОБА_4 був звільнений з 25 травня 2016 року у зв'язку із скороченням штату працівників, про що він повідомлений особисто під підпис, і в той же день йому було вручену трудову книжку (а.с. 95, 99), а 25 травня 2016 року позивачу було виплачено всі належні грошові кошти (а.с. 95, 100-101).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Положеннями п. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог, оскільки звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді спору, суд першої інстанції, перевірив наявність підстав для звільнення позивача, з'ясував наявність змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників та встановив факт додержання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2016 року залишити без змін залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
О.С. Ткачук