АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/6584/2017 Головуючий у 1 інстанції - Ладиченко С.В.
Унікальний номер справи № 752/4289/16-ц Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей з нею, а саме, щотижня кожну неділю з 10:00 до 22:00 години за його адресою: АДРЕСА_1 та/або АДРЕСА_2 та кожні півроку у літній та зимовий періоди по два тижні для оздоровлення та лікування дитини на території України, обгрунотовуючи тим, що 26.11.2003 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилася дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_3 з дочкою, чим порушує його законне право як батька дитини.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей задоволено частково.

Усунунено перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення графіку зустрічей батька ОСОБА_3 з дочкою наступним чином:

-щотижня кожну неділю з 10-00 годин до 18-00 годин, без присутності матері дитини, при умові задовільного стану здоров'я дитини та повідомлення матері дитини про місце перебування дитини;

-у літній період два тижні, а у зимовий період один тиждень, для оздоровлення дитини на території України, при умові попередження матері дитини про місцеперебування дитини.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині встановлення графіку побачень ОСОБА_3 з дитиною, а саме: щотижня кожну неділю з 10-00 до 18-00 годин, без присутності матері дитини, при умові задовільного стану здоров'я дитини та повідомлення матері дитини про місце перебування дитини; у літній період на два тижні, а у зимовий період один тиждень, для оздоровлення дитини на території України, при умові попередження матері дитини про місцеперебування дитини. Просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606 грн. 32 коп. Вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки винесене внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримала апеляційну скаргу та просила окрім скасування рішення суду зазначити в резолютивній частині рішення, що в літній та зимовий період позивач має право забирати дитину при умові задовільного стану здоров'я дитини та попереднього повідомлення матері дитини про місце перебування дитини.

Позивач просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.11.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що видано свідоцтво про одруження за актовим записом № 3055 від 26.11.2003 р.

За рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.11.2014 року у цивільній справі № 752/15521/14-ц шлюб між подружжям було розірвано.

За час перебування у шлюбі у подружжя народилася дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження за № 934, вчинено Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, 26.06.2008 року.( а.с.9)

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю - ОСОБА_2.

На утримання дитини відповідач сплачує аліменти відповідно до рішення суду.

Позивач ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.

Матеріали справи містять висновок Органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідно до якого, враховуючи особисту прихильність дитини до кожного з батьків та вік дитини, вважає за доцільне визначити способи участі батька, ОСОБА_3 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4. наступним чином: кожної суботи місяця з 10.00 год. - 18.00 год., без присутності матері, при умові задовільного стану здоров'я дитини та повідомлення матері про місце перебування дитини; у літній період не менше ніж на два тижні, у зимовий період не менше ніж на один тиждень, при умові попередження матері про місце перебування дитини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що батько дитини, який після розірвання шлюбу проживає окремо від неповнолітньої дитини, має право на спілкування з дочкою, а тому визначив порядок такого спілкування, оскільки відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім ї та родини, свого народу , своєї Батьківщини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини

( ст. 151 СК України)

У відповідних положеннях Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зазначено:

Стаття 3 В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

2. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини,зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що позивач проживає від дитини окремо, має позитивні характеристики , а тому має право на безперешкодне спілкування з дочкою.

Відповідач в суді апеляційної інстанції фактично не заперечувала проти встановленого судом першої інстанції графіку побачень дочки з батьком, однак, просила зазначити в резолютивній частині рішення, що дитину батько може забирати в разі нормального стану здоров я дочки та за попереднім повідомленням матері про місце перебування дитини.

Колегія суддів вважає, що в цій частині вимоги відповідача підлягають задоволенню, оскільки виходячи із найкращих інтересів дитини та обох батьків, баланс їх прав та інтересів буде найбільш дотриманим.

А тому рішення в цій частині повинно бути змінено і в резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, що у літній період два тижні, та у зимовий період один тиждень, батько буде забирати дочку для оздоровлення дитини на території України при умові задовільного стану здоров'я дитини та попереднього повідомлення матері дитини про місце перебування дитини.

В решті колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29 березня 2017 року змінити, виклавши частину резолютивної частини рішення в наступній редакції: у літній період два тижні, та у зимовий період один тиждень, для оздоровлення дитини на території України при умові задовільного стану здоров'я дитини та попереднього повідомлення матері дитини про місце перебування дитини.

В решті рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :