УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просила суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на її користь 894 608 грн збитків та понесені у справі судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що вона з 13 жовтня 1990 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5, який розірвано 03 жовтня 2005 року. 23 березня 2004 року в період шлюбу нею було набуто у власність 41/100 частину цегляного вбудованого приміщення магазину НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу в 2005 році її колишній чоловік ОСОБА_5 одноосібно розпоряджався вказаним вище нерухомим майном та отримував прибуток від передачі приміщення магазину в оренду іншим особам, у тому числі своєму батькові ОСОБА_6 В 2011 році за чинним рішенням суду за ОСОБА_4 було визнано право власності на Ѕ частину від 41/100 частину цегляного вбудованого приміщення магазину НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року ОСОБА_4 виділено в натурі її частку вказаного вище приміщення магазину.

ОСОБА_4 вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, пов'язаних з розпорядженням її особистою власністю та отриманням від цього прибутку протягом 110 місяців, вона зазнала збитків у розмірі 894 608 грн у вигляді упущеної вигоди.

На підставі наведеного та, керуючись нормами ст. 22 ЦК України, позивач просила суд задовольнити позов.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідачів на користь позивача 894 608 грн заподіяних збитків та 6 090 грн сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 червня 2016 року резолютивну частину рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 квітня 2016 року доповнено вказівкою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заподіяних збитків та судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року рішення та додаткове рішення міськрайонного суду скасовано і ухвалено у справі нове судове рішення про відмову в позові.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року і залишити в силі судові рішення у справі, ухвалені міськрайонним судом, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судові рішення про задоволення позовних вимог, міськрайонний суд виходив з того, що позивачем доведено підстави позову про наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та завданими їй збитками, які за правилами ст. 22 ЦК України мають бути відшкодовані у спосіб, зазначений у позовній заяві.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками міськрайонного суду не погодилася, пославшись на те, що між сторонами у справі з 2006 року по 15 жовтня 2015 року мали місце судові спори щодо частини вбудованого приміщення вказаного магазину НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» і тому відсутні підстави вважати, що позивач могла отримувати реальний прибуток від належної їй частини нерухомого майна за період, що передував моменту вирішення відповідного спору, а саме до 15 жовтня 2015 року.

Крім того, апеляційним судом не взято до уваги докази позивача на підтвердження вартості оренди одного квадратного метра площі приміщення магазину НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», з якої позивачем розраховано загальну вартість збитків у вигляді упущеної вигоди.

Свої правові висновки з даного питання апеляційний суд обґрунтував тим, що висновок судової інженерно-технічної експертизи від 16 липня 2014 року, проведеної у іншій справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, відповідно до якого розмір орендної плати за користування спірним приміщенням магазину становить 68 грн за 1 місяць, не є належним доказом на підтвердження розміру упущеної вигоди позивача, оскільки такий висновок встановлює розмір орендної плати в місяць у 2014 році за користування приміщенням магазину, а не визначає реальний розмір прибутку, на який мала право розраховувати позивач від використання відповідачами її майна протягом 110 місяців.

Через недоведеність підстав позову щодо спричинення відповідачами збитків позивачеві у вигляді упущеної вигоди, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Питання щодо розподілу судових витрат є похідним та вирішено апеляційним судом з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до приписів норм ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані в разі використання зазначених вище приміщень магазину НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» протягом зазначеного у позові терміну.

Позивач повинен довести також, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача/відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Судом апеляційної інстанції вірно встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди ґрунтуються на розрахунку можливого прибутку від використання приміщень в тому числі за період існування спору між сторонами у справі щодо належності їм на праві власності відповідного нерухомого майна, тобто у період, який не може пов'язуватися з неправомірністю дій відповідачів.

Заслуговують на увагу і висновки апеляційного суду щодо безпідставності розрахунків позивача про можливий розмір упущеної вигоди, оскільки такі розрахунки є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу, вони не підтверджені відповідними належними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отриманий позивачем, якщо б відповідачі не здійснювали протиправні дії.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи висновків суду апеляційної інстанції щодо недоведеності позовних вимог не спростовують, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим та касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова