07.06.2017 Справа № 756/7508/16-ц
Справа пр. №2/756/594/17
ун. №756/7508/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.

при секретарях - Бабчук А.І., Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", третя особа - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", про визнання умов договору недійсними та стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ПрАТ "СК "Український страховий стандарт", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ "Укрсоцбанк", про визнання умов договору недійсними та стягнення страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.08.2014 року між ним та ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" було укладено договір №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням належним страхувальнику на праві власності автомобілем марки "MG 6", д.р.н. НОМЕР_1.

20.07.2015 року між ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору добровільного страхування №0111-0104-0130 від 04.08.2014 року.

Позивач у позовній заяві вказав, що 17.04.2016 року стався випадок, що має ознаки страхового, а саме: невстановлена особа, знаходячись за адресою в місці стоянки автомобіля на вул. Радунській, 44 в м. Києві таємно викрала 4 оригінальні колісні диски 17 радіуса, легко сплавні, PCD (кількість отворів для кріплення і діаметр кола їх розміщення) 100 х 5, SIZE (ширина), 7,0J, DIA (діаметр ступиці) 56,125 mm, ЕТ (виліт) 50 mm, разом з літніми шинами Goodyear TIRE P215/50R17 91W і 20 шт. болтів для кріплення коліс.

ОСОБА_1 вказав, що він негайно повідомив про даний випадок компетентні органи та відповідача.

Як стверджував позивач, 18.04.2015 року він подав відповідачеві усі необхідні документи для оформлення страхового випадку, передбачені у п.20 договору, зокрема, письмову заяву про настання події, письмову заяву про виплату страхового відшкодування, договір страхування, оригінал довідки управління поліції про факт і обставини настання випадку, документи, що підтверджують розмір заподіяних збитків, документ, що підтверджує право власності на застрахований транспортний засіб, посвідчення водія, паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду.

ОСОБА_1 зазначив, що 10.05.2016 року ним було отримано лист від 25.04.2016 року за №0824, яким відповідач повідомив його, що не знаходить правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за даним випадком, а відтак відмовляє у виплаті.

Позивач вважав, що відповідачем при укладенні договору добровільного страхування транспортного засобу порушено положення ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", що, на думку ОСОБА_1, є підставою для визнання п.25.2.2. договору недійсним з моменту його укладення, а також для стягнення з відповідача на його користь страхового відшкодування у передбаченому договором розмірі.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним п.25.2.2. договору №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу від 04.08.2014 року, стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 37422,25 грн. та сплачений судовий збір.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, в матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2014 року між ОСОБА_1 (страхувальник) та ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" (страховик) було укладено договір №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням належним страхувальнику на праві власності автомобілем марки "MG 6", д.р.н. НОМЕР_1 (а.с.11-20).

20.07.2015 року між ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору добровільного страхування №0111-0104-0130 від 04.08.2014 року (а.с.10).

Ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами п.18.1.3. договору добровільного страхування страховим випадком за цим договором є позначена в п.9. цього договору подія (ризик), яка відбулася і з наястанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування внаслідок, зокрема, протиправних дій третіх осіб (пошкодження, знищення), крім ризику, зазначеного в п.п.18.1.4. цього договору.

Згідно довідки слідчого управління поліції в Деснянському районі Головного управління Національної поліції в м. Києві від 19.04.2014 року в ході розслідування кримінального провадження було встановлено, що в період часу з 17 год. 30 хв. 16.04.2016 року по 17 год. 00 хв. 17.04.2016 року невстановлена особа, знаходячись за адресою вул. Радунська, 44 в м. Києві, таємно викрала 4 оригінальні колеса 17 радіус, легко сплавні, 100 на 5, винос 50, R17, 215 на 50, 20 болтів, з автомобіля марки MG д.н.з. НОМЕР_1, які належать ОСОБА_1, чим спричинила останньому матеріальної шкоди (а.с.22).

Крім того, в матеріалах справи також міститься довідка слідчого управління поліції в Деснянському районі Головного управління Національної поліції в м. Києві від 30.05.2017 року, в якій зазначено, що викрадення було вичнено із застосуванням технічних засобів, таких як домкрат та ключ для відкручування болтів. На місці події під автомобліем, з якого були викрадені колеса, було виявлено затиснутий між транспортним засобом і поверхнею асфальтового покриття стоянки домкрат, належний невстановленим особам.

Відповідно до п.25.2.2. договору №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, від 04.08.2014 року до страхових випадків не відносяться викрадення виключно тенту, шин, ковпаків та дисків ТЗ, реєстраційних знаків, комплекту інструментів, антен, емблем, молдінгу, а також антирадарів, з'ємної панелі магнітоли, магнітоли, CD-плеєра, іншої аудіо- чи відео-аппаратури, яку можна зняти без допомоги інструментів.

Оскільки внаслідок випадку, що стався 17.04.2016 року, було викрадено виключно колеса, що складаються з шин, ковпаків та дисків, страховиком ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Так, листом від 25.04.2016 року страховик повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.21). У даному листі зазначено, що відповідно до письмового повідомлення від 18.04.2016 року та інших наданих позивачем документів вбачається, що 17.04.2016 року було викрадено (знято з припаркованого) автомобіля "MG 6" д.р.н. НОМЕР_1, чотири оригінальних колеса з дисками. Знехтування страхувальником вищенаведеного, не відповідає умовам договору страхування та визначається ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" грубим порушенням договору страхування. Відповідно до пункту 25.2.2. умов договору страхування до страхових випадків також не відноситься викрадення виключно тенту, шин, ковпаків та дисків ТЗ. Виходячи з вищенаведеного, керуючись договором добровільного страхування транспортного засобу №0111-0104-0130 від 04.08.2014 року ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" повідомляє, що нажаль не має правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування за даним випадком.

Стосовно вимоги позивача про визнання недійсним п.25.2.2. договору №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, від 04.08.2014 року, то слід зазначити наступне.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, укладаючи згаданий договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови.

Таким чином, підписавши 04.08.2014 року договір №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, страхувальник погодився з усіма його умовами.

Зокрема, при укладенні спірного договору, позивач був ознайомлений з умовами цього договору, зокрема, з переліком випадків, які не відносяться до страхових, не заперечував проти них, тобто всі істотні умови, з якими мав ознайомитись позивач, були викладені в тексті договору страхування, з яким перед його укладанням та підписанням позивач знайомиться, а тільки потім підписує.

Обґрунтовуючи вимоги про визнання недійсним п.25.2.2. договору №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, позивач посилається на те, що пропонуючи одні умови договору та суттєво обмеживши їх нечіткими і двозначними застереженнями, відповідач ввів ОСОБА_1 в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ч.1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

П.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що страховик при укладенні договору №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, від 04.08.2014 року навмисно ввів страхувальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення (зокрема, щодо умов договору, випадків, які не відносяться до страхових), а отже, у суду відсутні підстави вважати, що, вчиняючи оспорюваний правочин, волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. (дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року №6-1341цс15, яка у відповідності до ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування).

П.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

За положеннями ч.1, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві вказує, що відповідач навмисно виклав умови п.25.2.2. договору страхування у нечіткий, двозначний спосіб з метою спонукання позивача зробити несвідомий вибір умов страхування, на які в іншому випадку (за умови чіткого викладення застереження) він би не погодився. Вищезазначене, на думку позивача, свідчить про застосування ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" нечесної підприємницької практики по відношенню до страхувальника.

Суд вважає, що зміст п.25.2.2. договору добровільного страхування є є чітким, зрозумілим та не передбачає кількох варіантів тлумачення.

Зокрема, з нього вбачається, що до страхових випадків не відноситься викрадення тенту, шин, ковпаків та дисків ТЗ, реєстраційних знаків, антен, емблем, молдінгу.

При цьому, згідно побудови речення, застереження, «яку можна зняти без допомоги іструментів» стосується з'ємної панелі магнітоли, магнітоли, CD-плеєра, іншої аудіо - чи відео-апаратури.

Таким чином, викрадення дисків, шин та болтів з автомобіля позивача не можна віднести до страхового випадку.

Слід також звернути увагу на те, що між укладенням договору добровільного страхування транспортного засобу та викраденням коліс пройшов 1 рік та 8 місяців. За цей час позивач мав можливість детально ознайомитись зі всіма умовами договору і в разі незгоди з його умовами подати заяву про його розірвання або ж не продовжувати дію договору на наступний рік. Крім того, страхувальник міг подати до страховика заяву про зміну умов згаданого договору або скасування певних пунктів.

Однак, жодних дій щодо припинення дії договору або зміни його умов з боку позивача не було здійснено, а тому на момент події викрадення коліс, договір №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, від 04.08.2014 року був дійсним в тій редакції, що діяла на момент його підписання.

Відтак, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що діяльність відповідача вводить споживача в оману або є агресивною, в матеріалах позовної заяви відсутні посилання на обставини, якими можна було б характеризувати підприємницьку діяльність відповідача як нечесну чи агресивну.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочину на момент його вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; відповідач ознайомив страхувальника з умовами договору, які підписані позивачем, в договорі міститься повна інформація стосовно всіх його умов.

Відтак, в даному випадку відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним п.25.2.2. договору №0111-0104-0130 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, від 04.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ "СК "Український страховий стандарт".

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 203, 215, 230, 627 Цивільного кодексу України, ст.8 Закону України "Про страхування", ст.ст.1, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", та, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт", третя особа - публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", про визнання умов договору недійсними та стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шевчук