Справа №173/593/17
Провадження №2/173/474/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповівдача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 5 липня 2003 року було за реєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_2. Вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Останні чотири роки вони не проживають разом та навіть не спілкуються. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що останні чотири роки вони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, відносини не підтримують, тому вважає, що примирення неможливе. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, також вважав примирення неможливим, суду підтвердив, що з 30 серпня 2013 року вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповіді до них правовідносини.

5 липня 2003 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 25 та видано свідоцтво про одруження (а.с.4).

Подружжя має спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Судом встановлено, що сторони не проживають разом з 30 серпня 2013 року, з того часу стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб.

Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має.

Враховуючи те, що від позивача не надійшла заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд, керуючись ст. 113 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне залишити їй прізвище «Пилипюк».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 640 грн. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені нею судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем.

Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Керуючись ст.ст. 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 5 липня 2003 року (актовий запис № 25) розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «Пилипюк».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у справі в сумі 640 грн.

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко