АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Новак А.В.
№22-ц/796/6841/2017 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національний банк України про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача надати інформацію: чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались то направити правові підстави такої передачі; щодо суми погашеного кредиту; нарахованих відсотків (комісії); сплачених відсотків (комісії); нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; дати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину (25 вересня 2008 року); підтвердити повноваження особи,яка підписала кредитний договір № 340/25 -359 від 25 вересня 2008 року від імені Банку; повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 45 000 доларів США від позичальника через Банк на купівлю української гривні. Якщо направлялась заявка, про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США то вказати по якому курсу був проведений продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валюти. Повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 45 000 дол США кредитних коштів. Надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 45 000 дол. США від 25 вересня 2008 року - на споживчі цілі.

В мотивування вимог посилався на те, що 30 травня 2016 року було надіслано запит на адресу відповідача із вимогою надати інформацію, однак на його письмовий запит відповідач надав відповідь про відмову у наданні такої інформації мотивуючи тим, що запитувана інформація є банківською таємницею.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що відповідач зобов'язаний надати запитану інформацію згідно ст. 1076 ЦК відомості про операції та рахунки тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Згідно Постанова № 281 - НБУ не може не знати про запитувану інформацію оскільки є головним регулятором даних відносин.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до ПАТ «Укрсоцбанк».

Колегія погоджується з таким висновком суду , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» (на момент укладення договору АКБСР «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 340/25-3 59г, згідно умов якого, позивач отримав 45 тис. дол. США.

09.06.2016 року представник позивача за довіреністю звернувся до Банку із Запитом на інформацію, у якій просив надати певні відомості щодо кредитного договору. (а.с.13-зв)

04.07.2016 року Банк надав відповідь про те, що зазначені документи у пп. 1,3,4,5,6 та 7 відносяться до інформації у володінні, використанні та розпорядженні Банку у зв'язку зі здійсненням ним банківської або іншої господарської діяльності і доступ до неї є обмеженим. (а.с.14).

Стаття 1 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Стаття 7 Закону України «Про інформацію» установлює такі гарантії у сфері інформації:

право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації;

ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом;

суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію;

забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду;

право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Законом України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Відповідно до ч. 6 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів.

На виконання зазначеної норми постановою №267 від 14 липня 2006 року Національним банком України затверджені Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, п.3.1 яких установлює, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Пунктом 11.1 кредитного договору передбачено, що інформація, що складає банківську таємницю, розкривається кредитором виключно у випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам , у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Системний аналіз зазначених правових актів дає підстави для висновку, що на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, необхідним є письмовий дозвіл клієнта банку, в якому визначається обсяг такої інформації.

Відтак, оскільки клієнт банку ОСОБА_1 з письмовим запитом (дозволом) на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, у визначений постановою №267 від 14.07.2006 року спосіб не звертався, надана представником довіреність також не містить відомостей про дозвіл клієнта банку на розкриття такої інформації із визначенням її обсягу, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Посилання апелянта на вимоги ст.1076 ЦК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки надання банком інформації щодо банківського рахунку клієнта його представнику можливо в разі дотримання вимог постанови №267 від 14.07.2006 року, а саме, надання клієнтом банку письмового запиту (дозволу) за особистим підписом на розкриття такої інформації та визначення її обсягу.

За приписами ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Позивач, як клієнт банку, має право отримувати щодо себе будь-яку інформацію у банку, в тому числі і ту, що становить банківську таємницю.

Однак, із запитом до банку про надання інформації звернувся не позичальник особисто, а його представник за довіреністю.

В судовому засіданні встановлено, що представник позивача, звертаючись до банку із запитом, діяв на підставі довіреності, в якій не було зазначено, що позивач надає дозвіл своєму представнику на отримання інформації, яка становить банківську таємницю, щодо неї.

За відсутності таких повноважень у представника позивача відповідач правомірно, на думку колегії суддів, не надав йому інформації, що становить банківську таємницю, а тому для зобов'язання відповідача вчинити такі дії підстав немає.

З огляду на те, що суд, ухвалюючи рішення, помилково послався на недоведеність факту надіслання на адресу відповідача письмового запиту про витребування інформації, проте вірно вирішив спір, таке порушення не призвело до ухвалення незаконного рішення, тому підстав до скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 218,303,304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року у справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді