РІШЕННЯ

іменем України

06 червня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю секретаря Єрмоленко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

01.09.2016 року від Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.10.2012 року в розмірі 22967 грн. 95 коп. та судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.10.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2016 року має заборгованість - 22967 грн. 95 коп., яка складається з наступного: 1945 грн. 81 коп. - заборгованості за кредитом; 16352 грн. 24 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3100 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1069 грн. 90 коп. - штрафу (процентна складова).

Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред'явлення в суді даного позову.

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача Сафір Ф.О. подав заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву, в якій позов визнав в частині стягнення з нього відсотків за користування кредитом у період з 01.09.2013 року по 01.09.2016 року (в межах строку позовної давності) в сумі 1800 грн. (2000 грн. тіло кредиту х 30% річних х 3 роки). До інших позовних вимог просив застосувати строк позовної давності. Судовий розгляд просив провести за його відсутності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

29.10.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а. с. 6, 7-8, 9-32).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.07.2016 року за кредитним договором мається заборгованість - 22967 грн. 95 коп., яка складається з наступного: 1945 грн. 81 коп. - заборгованості за кредитом; 16352 грн. 24 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3100 грн. 00 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1069 грн. 90 коп. - штрафу (процентна складова).

За даними зазначеного розрахунку ОСОБА_1 здійснював платежі на виконання зобов'язань за кредитним договором №б/н від 29.10.2012 року до 25.10.2013 року, коли було зараховано останнє погашення за наданим кредитом. Сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло та існує з наростаючим підсумком починаючи з 29.11.2013 року (а. с. 4-5).

У відповідності з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням кредитного договору №б/н від 29.10.2012 року, та наявності з боку відповідача ОСОБА_1 невиконаних зобов'язань за вказаним кредитним договором, що не заперечувалось самим відповідачем, що свідчить про його часткове визнання позову.

Заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем помилково зазначено, що строк давності наданого йому споживчого кредиту минув.

Кредитний договір був укладений 29.10.2012 року. Кінцевий термін повернення кредиту визначений як такий, що відповідає строку дії картки.

Виходячи зі змісту положень ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності з дня здійснення відповідачем останнього платежу на виконання зобов'язань за кредитом, який був здійснений в межах строку дії картки, а саме з 25.10.2013 року, після чого ОСОБА_1 припинив виконання зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом 01.09.2016 року, то відсутні підстави вважати, що закінчився трирічний строк позовної давності.

Доказів щодо безпідставності розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також доказів щодо відсутності у відповідача зобов'язання щодо погашення заборгованості, суду не надано.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов'язання за кредитним договором від 29.10.2012 року. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" значною мірою позбавлено того, на що воно розраховувало при укладенні договору.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. (а. с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 174, ч. 2 ст. 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 22967 (двадцять дві тисячі дев'ятсот шістдесят сім) грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 29.10.2012 року, станом на 31.07.2016 року, які перерахувати на рахунок № 3111, МФО 305299.

Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, які перерахувати на рахунок № 3111, МФО 305299.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: