АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 685/354/17
Провадження № 22-ц/792/987/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" про визнання договору оренди землі недійсним та стягнення орендної плати з апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_3, на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 (на дату подання апеляційної скарги прізвище змінено на ОСОБА_2) звернулася в суд з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що у 2010 році між ОСОБА_4 та ТОВ «Україна 2001»було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,86 га строком на 10 років, який 31.12.2010 року зареєстровано у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства Центру ДЗК за №88.

20 березня 2013 року ОСОБА_4 померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 стала власником земельної ділянки.

Ознайомившись з умовами договору оренди позивачем було виявлено, що договір не відповідає законодавству України, а саме у ньому відсутні такі істотні умови як розмір орендної плати, кадастровий номер земельної ділянки, умови збереження стану обєкта оренди, порядок внесення та перегляду орендної плати. Крім того, за користування земельною ділянкою з 2013 року відповідач не сплатив їй коштів.

На підставі зазначеного ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Україна 2001» у 2010 році, зобовязати відповідача повернути їй землю, стягнути з товариства на її користь 4799 грн. 34 коп. плати за користування земельною ділянкою за 2013-2016 роки.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, зазначила, що ОСОБА_4 не підписувала спірного договору оренди землі, про що позивач дізналась при ознайомлені в суді із наданою відповідачем копією договору, а суд цих обставин належним чином не перевірив. Не відповідають дійсності висновки суду про те, що ОСОБА_4 отримувала орендну плату, матеріали справи таких доказів не містять. Суд відступив від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.07.2012 року у справі №6-77цс12, не врахував, що така істотна умова договору оренди земельної ділянки як збереження її стану у договорі не виписана, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Вказує також на відсутність у договорі таких істотних умов, як конкретний розмір орендної плати та порядок її індексації.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечив.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що в 2010 році був укладений договір оренди землі між ОСОБА_4 та ТОВ «Україна 2001», загальною площею 1,86 га в межах Михнівської сільської ради на 10 років, зареєстрований у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства Центру ДЗК 31.12.2010 року за номером 88. 20 березня 2013 року ОСОБА_4 померла, її спадкоємцем за заповітом є позивач, яка 23.12.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки суд виходив з того, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому підстави для застосування положень частини 2 вказаної статті відсутні.

З наданої ТОВ «Україна 2001» копії спірного договору оренди вбачається, що він підписаний 20 жовтня 2010 року.

Частинами 1 та 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі в редакції, чинній на момент підписання спірного договору) було передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Верховний Суд України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі N 6-94цс13 вказав, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі", визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Провівши аналіз спірного договору оренди, зокрема: п. 21, яким визначено обовязок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду та визначено умови відшкодування шкоди у разі погіршення стану землі та умови відшкодування витрат на поліпшення стану землі; п. 32, яким передбачено обов'язок орендаря дотримуватися відносно об'єкта оренди вимог та виконання обов'язків відповідно до умов договору оренди та ЗК України, а також умови, які стосуються орендної плати, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у спірному договорі таких істотних умов як умови збереження стану об'єкта оренди, конкретний розмір орендної плати та порядок її індексації ґрунтуються на формальному підході до розуміння наведених норм Закону України «Про оренду землі» і суперечать вищевказаній правовій позиції Верховного Суду України, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Однак висновки суду щодо передчасності вимог позивача про стягнення орендної плати за 2013-2016 роки є помилковими.

Так, попередній власник земельної ділянки ОСОБА_4 померла 20 березня 2013 року, з цього дня відкрилась спадщина (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач отримала 23 грудня 2016 року.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Пунктом 10 спірного договору оренди землі також встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Протягом 2013-2016 року орендодавець не сплачував орендної плати, оскільки спадкоємець не звертався до нього за отриманням такої. Вказане підтверджується письмовими запереченнями відповідача проти позову, листом ТОВ «Україна 2001» вих. №1075 від 05 квітня 2017 року.

На момент розгляду справи в суді вказані кошти позивачу виплачені не були, отже, між сторонами існує спір з приводу виплати заборгованості з орендної плати.

Згідно з п. 5 договору оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 53326,33 грн., орендна плата становить 3% цієї суми 1599,79 грн. Позивач просив стягнути оренду плату за три роки в сумі 4799 грн. 34 коп., а тому саме ця сума підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позову в частині позовних вимог майнового характеру з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 640 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви і 704 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1344 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати та розподілу судових витрат скасуватита ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" про стягнення орендної плати задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" на користь ОСОБА_2 4799 грн. 34 коп. орендної плати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" на користь ОСОБА_2 640 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» на користь ОСОБА_2 1344 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,23