Справа № 442/1644/16 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/373/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Приколоти Т.І., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

встановила:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом (а.с.2-4), уточненим під час розгляду справи (а.с.45), в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 (її батька) на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 72813 грн. 12 коп. та три проценти річних в розмірі 8123 грн. 46 коп. за прострочення виконання грошового зобовязання, а також проценти за безпідставне користування грошовими коштами в розмірі 41919 грн. 46 коп. по ст.536 ЦК України за період з 18.02.2013 року по 06.06.2016 року у звязку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення в її користь грошових коштів у сумі 82089 грн. 20 коп.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини, які виникли між нею та відповідачем на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014 року, не є договірними. Зазначає, що вказаним рішенням суду їй присуджено з відповідача грошові кошти, які вона вклала в будівництво будинку для придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт, яке проводилось зі згоди відповідача, а тому між ними виникли договірні відносини, які мають ознаки договору підряду. Вважає, що суд першої інстанції повинен був врахувати встановлені рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014 року факти, які мають преюдиційне значення для вирішення даної справи. Крім того, звертає увагу, що неповернення відповідачем коштів на виконання рішення суду призводить до порушення її майнових прав внаслідок знецінення національної валюти.

В судове засідання сторона відповідача не зявилася, про час та місце розгляду справи відповідач та його представник були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, причини, наведені відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не були визнані поважними, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.05.2014 року (а.с.6-8), яке набрало законної сили і звернуто до примусового виконання, стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (батьків позивача) в рівних частинах у користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 164178 грн. 40 коп. (по 82089 грн. 20 коп. з кожного) на відшкодування витрат, які позивач понесла для проведення будівельних та ремонтних робіт у будинку своїх батьків.

Отже, обовязок відповідача сплатити кошти в рахунок відшкодування понесених позивачем витрат у будівництві будинку виник на підставі рішення суду, а не на підставі договору, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування норм ст.ст.625, 536 ЦК України до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача, а тому оскаржуване рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_6