Справа № 278/2503/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2017 року, Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з - ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування, якої зазначила, що 26 грудня 2016 року на виконання рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року про стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість у розмірі 26931 гривню 06 копійок вона отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 грудня 2016 року, не дивлячись на те, що 08 квітня 2016 року ухвалою того ж суду задоволено її заяву та розстрочено виконання вищевказаного рішення суду терміном на 1 рік, про те державним виконавцем відкрито виконавче провадження, такі дії державного виконавця скаржник вважає безпідставними та просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, вжити заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб та розірвати кредитний договір у звязку з його повним виконанням.

Скаржник підтримала скаргу з підстав зазначених в ній.

Представник Житомирського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надіслав до суду письмові заперечення на скаргу та просив відмовити в її задоволенні (а.с.22-24).

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, встановлено, що основними принципам діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені (ч.5 ст.124 Конституції України).

Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-2187цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суддів України.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2015 року задоволено частково позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 26931 гривню 06 копійок, що складається з наступного: 16152 гривні 04 копійки прострочена до повернення сума кредиту; 1453 гривні 88 копійок прострочені проценти за користування кредитом; 5325 гривень 14 копійок прострочена комісія за управління кредитом; 4000 гривень - пеня за несвоєчасне погашення кредиту. В решті позову відмовлено (а.с.40). Рішення набрало законної сили 23.11.2015 року.

08 квітня 2016 року ухвалою Житомирського районного суду задоволено заяву боржника ОСОБА_2 та розстрочено виконання вищевказаного рішення суду від 03 листопада 2015 року терміном на 1 рік (а.с.22-23).

На підставі вищевказаного рішення 18 жовтня 2016 року на адресу стягувача направлено виконавчий лист, який звернуто до виконання і постановою старшого державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області ОСОБА_4 від 20 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження №53152899 та накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення: 26931,06 гривень (а.с.9.10).

Суд вважає безпідставними твердження субєкта оскарження про безпідставність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, оскільки рішення Житомирського районного суду Житомирської області було ухвалено 03 листопада 2015 року, а кошти в розмірі 26931,06 гривень в рахунок погашення заборгованості перед публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» сплачені 29 грудня 2016 року, після закінчення терміну наданого на рострочку виконання вищезазначеного рішення суд.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 209-210, 384, 386, 387 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження», Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовлено.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом пяти днів з дня її проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.В.Зубчук