Справа № 742/3437/16-ц Провадження № 22-ц/795/1102/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Гумен В. М. Доповідач - Боброва І. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача, представника позивача адвоката ОСОБА_5, відповідача, представника відповідача адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2016 року ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_7 в якому, після уточнення, просив стягнути з останньої на його користь 42126 грн грошової компенсації в рахунок 1/2 частки автомобіля ВАЗ-21101, шасі ХТА 8810, 2006 року випуску та судові витрати, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що зазначений спірний автомобіль було придбано ним та відповідачем за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, проте відповідач відчужила автомобіль без його відому, тому він має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 компенсацію в рахунок 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ-21101, шасі ХТА 8810, 2006 року випуску, в сумі 42 126 грн 37 коп. та витрати понесені на оплату судового збору в сумі 551 грн 20 коп., а всього стягнуто 42677 грн 57 коп.

Не погоджуючись із рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.04.2017, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати зазначене рішення суду, ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8, стягнувши з неї на користь останнього компенсацію у сумі 4089,25 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, судом не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Так, апелянт зазначає, що дійсно спірний автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний під час спільного проживання сторін у шлюбі. Проте, вона не погоджується із сумою боргу, яку повинна сплатити, зазначаючи при цьому, що вартість автомобіля становила 84252,75 грн, сума боргу за позикою 2300 доларів США становила 57252,75 грн , різниця між вартістю автомобіля і сумою боргу 27000 грн, які ОСОБА_9 сплатив їй в день купівлі автомобіля. Половина грошових коштів отриманих нею від продажу авто і які вона мала повернути позивачу 13500 грн половина від 27 тис. грн. Оскільки вона сплатила ОСОБА_9 борг не тільки свій, а й половину позивача, які останній не повернув, то сума боргу позивача становить 9410,75 грн. А тому вона має сплатити позивачу лише 4089,25 грн (різниця заборгованості 13500 9410,75).

Не згодна апелянт з визначенням судом природи договору, що укладений 15.05.2006 з ОСОБА_9 Вважає що це був договір позики, а не позички.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Позивач та його представник послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши усні та письмові заперечення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України (п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом правового висновку висловленого ВСУ 08.04.2015 у справі № 6-7цс15, при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, останній має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Судом по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1986 року, який було розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.05.2015 ( а.с.5).

Під час перебування в шлюбі сторони придбали легковий автомобіль марки ВАЗ-21101, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу за № 4231/2 від 20 липня 2006 року (а.с.42), актом від 20.07.2006 (а.с.44) та довідкою ТСЦ 7442 РСЦ МВС в Чернігівській області від 24.11.2016 (а.с.27). Сторонами визнається той факт, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

22.06.2016 спірний автомобіль ВАЗ 21101, днз СВ8009АС був перереєстрований на нового власника ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу. Вартість автомобіля, що вказана в договорі становить 27000 грн. Сторони дійшли згоди, що реальна вартість автомобіля становить 84 252,75 грн (а.с.94,108). Відповідач пояснила, що в договорі купівлі-продажу між нею та ОСОБА_9 вартість автомобіля була визначена з врахуванням наявного боргу, що виник 15.05.2006 (а.с.41).

Згідно з ст. 61 ч.1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З огляду на це, при вирішенні спору суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і його вартість становить 84 252,75 грн.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що автомобіль марки ВАЗ 21101, днз СВ 8009 АС був спільною сумісною власність сторін, що відповідач ОСОБА_7 самостійно, без згоди на те позивача ОСОБА_8 продала належний їм обом на праві спільної сумісної власності автомобіль, а тому право позивача на володіння спільним сумісним майном порушене відповідачем та підлягає захисту відповідно до положень ст. 60, 61, 65, 70, 71 СК України та ст. 355, 368 ЦК України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 42126 грн 37 коп. грошової компенсації в рахунок 1/2 частки зазначеного автомобіля.

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Визнаючи спірний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, апелянт одночасно посилається на укладення між нею та ОСОБА_9 15.05.2006 договору позики на 5000 доларів США (а.с.41), які були витрачені на купівлю спірного автомобіля. Частина боргу, за версією відповідача, була повернута під час шлюбу. В рахунок залишку боргу - 2300 доларів США - ОСОБА_9 в 2016 році був переданий спірний автомобіль, при цьому останній сплатив їй різницю між вартістю автомобіля та сумою боргу 27 000 грн.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не був учасником правочину від 15.05.2006 між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а тому питання повернення коштів повинні вирішуватися відповідно до вимог Цивільного кодексу України, а не шляхом відчуження спірного автомобіля без згоди ОСОБА_8

Доводи апелянта, що сума неповернутого боргу за розпискою від 15.05.2006 повинна бути врахована при визначені розміру компенсації є безґрунтовними. Колегія суддів вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що гроші за розпискою від 15.05.2006 були використані ОСОБА_7 в інтересах сімї. Внески за спірний автомобіль здійснювалися протягом 2002-2012 років. Перед отриманням автомобіля за актом до договору купівлі-продажу №4231/1 від 20.07.2006 значна сума коштів вносилася не єдиним платежем, а частками, зокрема 23.06.2006 було сплачено 15724 грн та 3144,8 грн, а 21.07.2006 -7700 грн (а.с.109-114). Ці платежі були здійснені більш ніж через місяць після дати, яка вказана в розписці, наданої відповідачем.

Відповідно до ст. 358 ч.1 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Беззаперечним являється та обставина, що відчуження спільної сумісної власності - спірного автомобіля - відповідачем в 2016 році було здійснено без погодження з іншим співвласником - позивачем у справі. З огляду на вказане вище, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеної суми компенсації.

Вказані вище обставини спростовують доводи апелянта з цього питання.

Проте колегія суддів вважає слушними посилання апелянта на невірне визначення судом першої інстанції правової природи правочину від 15.05.2006 між ОСОБА_7 та ОСОБА_9

За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Визначення судом природи правочину від 15.05.2006, а також посилання суду на регулювання відносин за цим правочином на главу 60 ЦК України, виходить за межі заявленого позову та створює преюдицію. Тому посилання суду на укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 договору позички та регулювання даних відносин главою 60 ЦК України підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

В іншій частині доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення в повному обсязі відсутні.

Підстави для часткового відшкодування відповідачеві судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції при частковому задоволенні її апеляційної скарги відсутні, оскільки спір між сторонами є спором майнового характеру, а заявлена позивачем сума позову колегією суддів не змінювалася.

Керуючись ст.303, 307, 309 ч.1 п.4, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на укладення між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 договору позички і регулювання цих відносин главою 60 ЦК України.

В іншій частині рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: