Справа № 132/253/17
Провадження № 2/132/295/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності. Позов обґрунтований тим, що з серпня 2004 року позивачка та відповідач ОСОБА_3 проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісною проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 2006 році, у зв'язку з розширенням сім'ї позивачка та відповідач ОСОБА_3 вирішили придбати будинок в с. Іванів, Калинівського району Вінницької області, який належав ОСОБА_2 Маючи хороші сімейні стосунки, сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу будинку. 03.03.2006 року позивач ОСОБА_1 написала ОСОБА_6 розписку про те, що зобов'язується виплатити всю оговорену суму вартості будинку до 01.11.2006 року. З вказаного часу позивачка з відповідачем ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_4 стали проживати у вказаному будинку.

Після повного вчасного розрахунку, ОСОБА_6 написала розписку, з якої вбачається, що позивачка з відповідачем ОСОБА_3 станом на 28.10.2006 року - віддали ОСОБА_6 всі необхідні грошові кошти за придбаний будинок.

ОСОБА_6 передала сторонам оригінал правовстановлюючого документу на будинок, а саме Договір дарування будинку №11 по вулиці Леніна (на сьогоднішній день вулиця Соборна) в селі Іванів, Калинівського району Вінницької області від 20.03.2003 року, ключі від будинку, технічний паспорт на будинок та інші документи, розрахункові книжки на світло та газ. Позивачка з відповідачем ОСОБА_3 домовились з ОСОБА_6, що пізніше зможуть переоформити будинок, уклавши договір купівлі- продажу у нотаріуса, однак в звязку з сімейними обставинами договір купівлі-продажу укладеним не був.

У 2012 році відповідач ОСОБА_3 залишив родину та почав проживати в іншому місці, змінивши замок у будинку .

В серпні 2015 року позивачка намагалась домовитись з відповідачами про оформлення документів, в зв'язку з чим 10.08.2015 року ОСОБА_6 надала позивачці ОСОБА_1 довіреність для реєстрації належного їй будинку та подальшого нотаріально-посвідченого укладення договору купівлі-продажу та передала позивачці дублікат Договору дарування будинку, оскільки оригінал договору забрав відповідач ОСОБА_7

Однак, без згоди позивачки, в вересні 2015 року відповідач ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_6 надати довіреність на розпорядження будинком ОСОБА_8, посилаючись на те, що він винен ОСОБА_8 грошові кошти, і в рахунок сплати заборгованості - віддає будинок, який потрібно лише переоформити на відповідача. 10.09.2015 року вказано довіреність, помилково видану на ім'я ОСОБА_8 скасована відповідачкою ОСОБА_2

На даний час позивачка ОСОБА_1 не може ні оформити, ні користуватись належною їй частиною будинку,в якому остання зареєстрована з 09.02.2016 року. Тому, звертається до суду з даним позовом.

Позивач та її представник адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, хоча про дату судового засідання бул повідомлені належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 26.05.2017 року № 40 (23181).

За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити з таких підстав.

Судом встановлено, що з серпня 2004 року позивачка та відповідач ОСОБА_10 проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісною проживання у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15, 16).

У 2006 році, у зв'язку з розширенням сім'ї позивачка та відповідач ОСОБА_3 вирішили придбати будинок в с. Іванів, Калинівського району Вінницької області, який належав ОСОБА_2 Маючи хороші сімейні стосунки, сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу будинку. 03.03.2006 року позивачка ОСОБА_1 написала ОСОБА_6 розписку про те, що зобов'язується виплатити всю оговорену суму вартості будинку до 01.11.2006 року. З вказаного часу позивачка з відповідачем ОСОБА_3 та їх сином ОСОБА_4 стали проживати у вказаному будинку.

Після повного вчасного розрахунку, ОСОБА_6 написала розписку, з якої вбачається, що позивачка з відповідачем ОСОБА_3 станом на 28.10.2006 року - віддали ОСОБА_6 всі необхідні грошові кошти за придбаний будинок (а.с.11).

ОСОБА_6 передала сторонам оригінал правовстановлюючого документу на будинок, а саме Договір дарування будинку №11 по вулиці Леніна (на сьогоднішній день вулиця Соборна) в селі Іванів, Калинівського району Вінницької області від 20.03.2003 року, ключі від будинку, технічний паспорт на будинок та інші документи, розрахункові книжки на світло та газ. Позивачка з відповідачем ОСОБА_3 домовились з ОСОБА_6, що пізніше зможуть переоформити будинок, уклавши договір купівлі- продажу у нотаріуса, однак в звязку з сімейними обставинами договір купівлі-продажу укладеним не був.

У 2012 році відповідач ОСОБА_3 залишив родину та почав проживати в іншому місці, змінивши замок у будинку .

В серпні 2015 року позивачка намагалась домовитись з відповідачами про оформлення документів, в зв'язку з чим 10.08.2015 року ОСОБА_6 надала позивачці ОСОБА_1 довіреність для реєстрації належного їй будинку та подальшого нотаріально-посвідченого укладення договору купівлі-продажу та передала позивачці дублікат Договору дарування будинку, оскільки оригінал договору забрав відповідач ОСОБА_7 (а.с. 13, 20).

Однак, без згоди позивачки, в вересні 2015 року відповідач ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_6 надати довіреність на розпорядження будинком ОСОБА_8, посилаючись на те, що він винен ОСОБА_8 грошові кошти, і в рахунок сплати заборгованості - віддає будинок, який потрібно лише переоформити на відповідача. 10.09.2015 року вказано довіреність, помилково видану на ім'я ОСОБА_8 скасована відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 12, 19).

На даний час позивачка ОСОБА_1 не може ні оформити, ні користуватись належною їй частиною будинку, в якому остання зареєстрована з 09.02.2016 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У відповідності до вимог статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку позивачка ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 досягли домовленості щодо істотних умов, позивачка з відповідачем ОСОБА_3 повністю оплатили вартість житлового будинку, що підтверджується розпискою відповідачки ОСОБА_2, а остання в свою чергу передала вказаний будинок, ключі від нього, технічний паспорт на будинок та інші документи, розрахункові книжки на світло та газ, і хоча укладений між ними договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, але є дійсним, оскільки право власності у позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 виникло з моменту оплати та отримання майна.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, яке було одержано за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх і спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивачки доведені повністю, тому, спірний будинок слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1, крім того, визначити за позивачкою ОСОБА_1 право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Соборна, (бувша Леніна) 11, в с. Іванів, Калинівського району Вінницької області.

Отож, враховуючи зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 16, 218, 220, 328, 334, 392, 655, 656, 657, 662, 692 ЦК України, ст..ст. 61, 63, 68, 70 СК України, ст. ст. 10, 60, 79, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності - задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями № 11, що по вулиці Леніна (Соборній) в с. Іванів, Калинівського району Вінницької області між ОСОБА_3, ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони укладеним та дійсним.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями № 11, що по вулиці Леніна (Соборній) в с. Іванів, Калинівського району Вінницької області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями № 11, що розташований по вулиці Леніна (Соборній) в с. Іванів, Калинівського району Вінницької області та в цілому складається з будинку літ. А, веранди літ.а, загальною площею 79,1 кв.м., житловою площею 49,2 кв.м., сараю з літньою кухнею літ. Б, погріба з шиєю літ. П/Б, гаража літ. В, хвіртки № 1, воріт №2, огорожі №3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: