АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2099/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретарів: Пашнєвої Ю.Є., Доля О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 29 520,03 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму частинами відповідно до графіку погашення кредиту у строк до 14 травня 2018 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15% на суму залишку заборгованості та інші, передбачені договором платежі. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконала, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 947,37 дол. США, яка станом на 06 жовтня 2015 року складається з: 14 497,95 доларів США заборгованості за кредитом; 1 489,29 доларів США - заборгованості за процентами; 383,58 доларів США - заборгованості за комісією та 576,55 дол. США нарахованої пені за порушення зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2008 року в розмірі 16 947,37 доларів США, яка складається з наступного: 14 497,95 доларів США- заборгованість за кредитом; 1 489,29 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 383,58 доларів США - заборгованість за комісією; 576,55 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що в гривневому еквіваленті становить 359 453 грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 5 39 грн. 81 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати. В обґрунтування скарги зазначала, що умови укладеного між сторонами по тсправі договору кредиту є несправедливими, їй не було надано у письмовому вигляді інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, графік погашення кредиту не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, наслідками чого є збільшення процентної ставки та зменшення сум, що направлялись на погашення кредиту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 взятих на себе за укладеним 15 травня 2008 року кредитним договором зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 16 947,37 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, комісією та нарахованої пені за порушення зобов'язань за договором.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 29 520,03 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму частинами відповідно до графіку погашення кредиту у строк до 14 травня 2018 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15% на суму залишку заборгованості та інші, передбачені договором платежі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 546 передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 551 ЦК України).

Пунктом 8.4 договору кредиту встановлено, що у разі порушення позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Крім того, п. 8.1 сторони передбачили обов'язок позичальника сплачувати винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих коштів.

Зазначені умови договору стали результатом домовленості сторін, які є вільними у визначенні своїх зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Встановивши, що відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з неї виниклої заборгованості за кредитом у розмірі 14 497,95 доларів США та за процентами в сумі 1 489,29 доларів США.

Разом з тим, неустойка за порушення виконання зобов'язань за договором та комісія має стягуватися в грошовій одиниці України - гривні.

Згідно з наданого позивачем розрахунку розмір нарахованої за офіційним курсом НБУ пені становить 12 231 грн. 88 коп., комісії - 8 135 грн. 74 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови укладеного між сторонами по справі кредитного договору є несправедливими, ОСОБА_1 не було надано у письмовому вигляді інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, графік погашення кредиту не відповідає умовам укладеного між сторонами договору, є безпідставними, оскільки зазначеними обставинами обґрунтовувались позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору кредиту недійсним, у задоволенні яких рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області, було відмовлено.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2015 року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2008 року, яка станом на 06 жовтня 2015 року складається з: 14 497,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 307 501 грн. 51 коп., - заборгованості за кредитом; 1 489,29 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 31 587 грн. 84 коп., - заборгованості за процентами; 8 135 грн. 74 коп. заборгованості за комісією та 12 231 грн. 88 коп. пені за порушення виконання зобов'язань за договором.

В іншій частині рішення сулу першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді