Єдиний унікальний номер 243/3109/17 Номер провадження 22-ц/775/1106/2017
Головуючий в 1 інстанції: Гусинський М.О.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів: Мірута О.А., Корчиста О.І.,

за участю секретаря: Яворського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року позивака звернулась до суду з зазнаваним позовом та з посиланням на вимоги ст. 619 ЦПК України просила суд стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати у сумі 12 702,55 грн.

Заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильність та необґрунтованість рішення, порушення його прав, гарантованих статтями 3,6,8,21,24,28,32,43,46,55,59 Конституції України, статтями 5,115,116,117 КЗпП України, статтею 1 Першого протоколу, статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення її прав протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Станом на 01.01.2013 року за даними реєстру корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», тому згідно зі ст. 619 ЦК України законом передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою являється Фонд Державного майна України. Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. З цього випливає, що відповідачем по справі є Фонд державного майна України, який несе субсидіарну відповідальність за законом України.

Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.( а.с.40).

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма № 2468 (а.с. 37).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог та керуючись ст. 176 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що Фонд державного майна України не несе субсидіарної відповідальності за зобовязаннями ВАТ «Содовий завод», та не являється правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод» м. Словянська. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 11 липня 2000 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 2 125 грн.92 коп. В лютому 2015 року їй було виплачено ВАТ «Содовий завод» заборгованість в сумі 2 125 грн. 92 коп. за рішенням Словянського міськрайонного суду №2-1924-2000 від 11.07.2000 року на підставі рішення комісії по трудовим спорам ВАТ «Содовий завод» №48 від 29.11.2001 року у сумі 1 299 грн. 70 коп., на підставі рішення комісії по трудовим спорам ВАТ «Содовий завод» №140 від 01.07.2003 року у сумі 2 950 грн. 12 коп. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 стягнуто індексацію заробітної плати в розмірі 12 702 грн. 55 коп. ОСОБА_1 отримала листи ліквідатора ВАТ «Содовий завод» вих. № 01-23/168 від 16 березня 2017 року, в якому йдеться про те, що у ВАТ «Содовий завод» відсутня можливість виконання окремих рішень суду стосовно ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно абз. 15 ч.1 статті 25 « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку , передбаченому законом.

Згідно з ч.2,3 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Відповідно до вимог частини другої ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

За приписами частини першої ст. 176 ЦК України держава, ОСОБА_2 Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Враховуючи, що між позивачем та Фондом державного майна України не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, не виникає обов'язок відповідача перед позивачем щодо виплати сум, належних їй від ВАТ «Содовий завод».

Посилання позивача в апеляційній скарги на положення статті 619 ЦК України висновків суду не спростовують, оскільки вказана правова норма не розповсюджуються на трудові правовідносини, що виникли між позивачем та ВАТ «Содовий завод».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З матеріалів апеляційної скарги та змісту оскаржуваного рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності і неправильності, та не призвело або не могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до положень ч.2 ст. 308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 1, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: О.А. Мірута

ОСОБА_3