Справа №522/1823/16
Провадження № 2/522/2828/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, за участю Одеської місцевої прокуратури №3, що діє в інтересах Одеської міської ради, про визнання права власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу у порядку ч.3 ст. 344 ЦК України

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу у порядку ч.3 ст. 344 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Виписки із Рішення виконкому Приморської райради народних депутатів №48 від 06.01.1989 р. «Про дозвіл заняттям індивідуальною трудовою діяльністю» йому було надано дозвіл займатись індивідуальною трудовою діяльністю з метою вирощування грибів особисто, строком на п'ять років. Рішенням міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №83/І від 29.05.1991 року з метою покращення умов заняття індивідуальною трудовою діяльністю ОСОБА_1 надано у користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» м. Одеса, передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, ділянку розміром 0,6 гектара, що прилягає до приміщення, а також доручено ОМБТІ виготовити технічну документацію. Відповідно до Довідки про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 31.03.2011 р. № 333563/1 в Адресному реєстрі міста на підставі Положення про адресний реєстр міста Одеси, рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №83/1 від 29.05.1991, зарезервовано адресу об'єкту нерухомого майна: нежитлове підсобне приміщення підвального типу (загальна площа 48,65 кв.м), АДРЕСА_1. 15.09.2011 року КП «ОМБТІ та РОН» позивачу виготовлено технічний паспорт № НОМЕР_1 на нежитлове приміщення підсобне підвального типу площею 48,7 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

Також позивач посилається та надав до суду протокол кооперативу «Прилив» № 4 від 19.04.1991 року та акт приймання-передачі від 30.04.1991 року про фактичну передачу безхазяйного приміщення площею 48,65 кв.м, за інвентарним номером 87654321/2 ОДН (підвального типу) розташованого біля прилеглого пляжу «Аркадія» м. Одеса ОСОБА_1, діючому на підставі Рішення № 48 Приморського РВК від 06.01.1989 р. та безхазяйного майна: ключа від приміщення, двері залізної вхідної з рамою, порожньої тари (бочок 8 шт.). Крім того, позивач посилається та надав до суду план системи координат місцевої УРСР, виконаний УКРКУРОРТПРОЕКТ 45-В-3 №1701 м. Одеса станом на 1992 рік (геопідоснову), на якій в місці розташування нежитлового підсобного приміщення підвального типу позначені підвали і входи у них.

Надалі, як зазначається позивачем, 19.10.2011 року він звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради із заявою про дозвіл викупу нежитлового приміщення (підсобного підвального типу) площею 48,7 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Однак, за змістом листа директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 16.11.2011 р. №01-13/6909 позивачу стало відомо, що Одеська міська рада не визнала право власності на спірне підсобне нежитлове приміщення за ОСОБА_1

12 березня 2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області позивачу видана декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового підсобного приміщення під вирощування та сховища грибів без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1. Однак надалі декларація про готовність вказаного об'єкту до експлуатації Інспекцією ДАБК не реєструвалась. Крім того, позивач посилається на те, що спірне підсобне приміщення є безхазяйним приміщенням та він добросовісно заволодів безхазяйним майном, яким користується більше 10 років. Також, на підтвердження добросовісності, законності та відкритості володіння нежитловим підсобним приміщенням підвального типу площею 48,65 кв.м в місті Одесі, АДРЕСА_1 позивач надає суду Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.02.2017 року по справі №815/1567/16, відповідно до якої Одеський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні позову Заступнику керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, загальною площею 48,65 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю в порядку ч.3 ст. 344 ЦК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник Одеської міської ради -відповідач у справі, представник Департаменту комунальної власності - третя особа у справі та представник Одеської місцевої прокуратури №3- прокурор у справі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили залишити його без задоволення, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи і наявні у справі докази та допитавши свідків суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Рішення виконкому Приморської райради народних депутатів № 48 від 06.01.1989 р. «Про дозвіл заняттям індивідуальною трудовою діяльністю» позивачу було дозволено займатись індивідуальною трудовою діяльністю, а саме вирощуванням грибів особисто, строком на п'ять років, з місцем їх реалізації на ринках, про що свідчить Виписка виконавчого комітету Приморської райради народних депутатів із зазначеного рішення за підписом голови виконкому ОСОБА_3, секретаря ОСОБА_9. та засвідченої завідувачем загального відділу ОСОБА_2

Факт заняття позивачем індивідуальною трудовою діяльністю по вирощуванню грибів підтверджується наявними у справі письмовими доказами: квитанцією до прибуткового касового ордеру від 19.04.1989 р. щодо придбання гною у розмірі 2 т, згідно накладної Одеського держіподрому №81 від 19.04.1989 р. щодо оплати за готівковий розрахунок зазначеного добрива, накладною Красноокнянського підприємства по виробництву, переробці і реалізації грибів №12 від 08.05.1989р. щодо отримання ОСОБА_1 міцелію печериць, банок та кришок, а також повідомленням контролера від 15.09.1989 р., яким позивача було зобов'язано з'явитися в міськвиконком.

Згідно із Рішенням №83/І від 29.05.1991 року міжвідомча комісія Приморської районної ради народних депутатів, розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо надання підсобного приміщення, передачі земельної ділянки, вирішила з метою покращення умов заняття позивачем індивідуальною трудовою діяльністю, надати йому у користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» у місті Одесі та доручила ОМБТІ виготовити технічну документацію.

Цим же рішенням ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, зокрема, загальною площею 0,6 га, яка є прилеглою до вищезазначеного приміщення та межує зі складами Приморського харчторгу, земляними осипами, парковою зоною і ділянкою дороги.

Фактична передача безхазяйного приміщення площею 48,65 кв.м, за інвентарним номером 87654321/2 ОДН (підвального типу) розташованого біля прилеглого пляжу «Аркадія» м. Одеса ОСОБА_1, діючому на підставі Рішення № 48 Приморського РВК від 06.01.1989 р. та безхазяйного майна: ключа від приміщення, двері залізної вхідної з рамою, порожньої тари (бочок 8 шт.) підтверджується протоколом кооперативу «Прилив» № 4 від 19.04.1991 року та актом приймання-передачі від 30.04.1991 року.

Таким чином, надані письмові докази підтверджують як факт передачі Приморською районною радою народних депутатів у користування позивачу безхазяйного приміщення площею 48,65 кв.м, за інвентарним номером 87654321/2 ОДН (підвального типу) розташованого біля прилеглого пляжу «Аркадія» м. Одеса і безхазяйного майна, так і добросовісність і відкритість володіння зазначеним майном ОСОБА_1 з 1991 року, тобто більш ніж 25 років.

Як вбачається з плану системи координат місцевої УРСР, виконаного УКРКУРОРТПРОЕКТ 45-В-3 №1701 м. Одеса станом на 1992 рік (геопідоснови) в місці розташування нежитлового підсобного приміщення підвального типу позначені підвали і входи у них.

31.03.2011 р. Комунальним підприємством «Право» відповідно до Довідки про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від № 333563/1 в Адресному реєстрі міста на підставі Положення про адресний реєстр міста Одеси, Рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №83/1 від 29.05.1991р. було зарезервовано адресу об'єкту нерухомого майна: нежитлове підсобне приміщення підвального типу (загальна площа 48,65 кв.м), АДРЕСА_1.

Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 15.09.2011 року позивачу виготовлено технічний паспорт за № НОМЕР_1 на нежитлове приміщення підсобне підвального типу площею 48,7 кв.м в будинку АДРЕСА_1.

Як свідчать дані вказаного технічного паспорту, в результаті проведення КП «ОМБТІ та РОН» технічної інвентаризації спірного об'єкту були зафіксовані технічні характеристики нежитлового приміщення підсобного підвального типу площею 48,7 кв.м, в будинку АДРЕСА_1 як об'єкту нерухомого майна, а саме встановлено: матеріал зовнішніх стін- камінь черепашник; матеріал перекриття - черепашник; приміщення складається з 1-го приміщення 48,7 кв.м; загальна площа приміщень : 48,7 кв.м; висота приміщень: 2,00; 2,30 кв.м.

19.10.2011 року позивач звернувся із заявою № 01-05/98-Б до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про дозвіл викупу нежитлового приміщення (підсобного підвального типу) площею 48,7 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, який він мав намір здійснити за рахунок приватизаційного майнового сертифікату серії ОС НОМЕР_2 загальною вартістю 1050000 українських карбованців станом на 01.11.1993р., виданого Державним ощадним банком України (відділення №5375) 05.07.1995р.

Однак, як вбачається з листа директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 16.11.2011р. №01-13/6909 на адресу Юридичного департаменту Одеської міської ради, відповідач, не визнав законність користування ОСОБА_1 спірним нежитловим приміщенням підвального типу та просив надати необхідний висновок про можливість отримання правовстановлюючих документів за Одеською міською радою на вищезазначений об'єкт,

Наполягаючи, що саме в нього є право на звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу як у давнісного володільця майна, позивач у березні 2012 року звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Заочним рішенням Приморського районного суду мста Одеси від 25.05.2012 р. за ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України було визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1

12.03.2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області була зареєстрована Декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення під вирощування та сховища грибів без зміни геометричних розмірів за адресою: АДРЕСА_1, яка також підтверджує добросовісність володіння позивачем об'єктом нерухомого майна і законність об'єкту до володіння.

Дані, на підставі яких видавалась Декларація про початок виконання будівельних робіт № ОД 41 від 12.03.2013р. надавались позивачем згідно проектної документації розробленої НПКФ «АБАТА».

Так, станом на 19.02.2013 року відповідно до виконаного НПКФ «АБАТА» проекту реконструкції нежитлового підсобного приміщення підвального типу без зміни геометричних розмірів і цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 нежитлове підсобне приміщення знаходиться в підвалі, основними будівельними конструкціями якого є: стіни і склепінчасте покриття - камінь-черепашник; перегородки - камінь- черепашник; покриття підлоги - цементне.

Як вбачається з вищезазначеного проекту загальна площа нежитлового приміщення - 48,7 кв.м, висота приміщення складає від 2,0 до 2,3 м, нежитлове приміщення обладнано електроосвітленням, підключено до міських мереж електропостачання, вентиляція підсобного підвального приміщення здійснюється через існуючу вентиляційну шахту.

В результаті реконструкції, яка планується та задекларована, передбачається: влаштування трьох окремих приміщень; установлення вхідних двостулкових металевих дверей та установлення внутрішніх дерев'яних дверей; внутрішнє оздоблення стін - облицювання керамічною цеглою, склепінчасті стелі з каменю - черепашнику обробити вологостійкими матеріалами; підлоги - керамічною плиткою.

Як вбачається з листів Департаменту ДАБІ в Одеській області на адресу прокуратури Приморського району м. Одеси №05/1-10848, №05/1-8407 в результаті проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства відносно зареєстрованої Декларації Інспекції ДАБК в Одеській області про початок виконання будівельних робіт № ОД 41 від 12.03.2013р. за адресою: АДРЕСА_1 у Приморському районі міста Одеси станом на 22.09.2015р. жодних ознак виконання будівельних робіт зафіксовано не було як в приміщенні так і на прилеглій земельній ділянці, про свідчить фотофіксація. Також зазначається, що проектна організація НПКФ «АБАТА» та інженер технічного нагляду ОСОБА_4, які зазначені у вказаній декларації, підтвердили правомірність наведених даних у декларації та правомірність вищезазначеної інформації.

До теперішнього часу, реконструкція нежитлового підсобного приміщення підвального типу без зміни геометричних розмірів і цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 позивачем не проведена у зв'язку з неможливістю потрапити вантажному транспорту з будівельними матеріалами у прибережну зону м. Одеси, у тому числі на трасу здоров'я, про що свідчить лист Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради від 20.04.2016р. № 01.1-14/А-88 на заяву позивача від 13.04.2016р.

30.05.2013 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси про задоволення заяви про перегляд заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25.05.2012 р. було скасоване.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13.02.2014 року позов задоволено, за ОСОБА_1 визнано право власності за набувальною давністю на підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м, інвентаризаційний номер 87654321/11 ОДН (підвального типу), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 р. апеляційну скаргу прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено частково, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 13.02.2014 р. скасовано, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на підсобне приміщення закрито, ОСОБА_1 роз'яснено його право на звернення до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.11.2014р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 р. скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 р. рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на те, що судом першої інстанції не було враховано, що підставою для винесення постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2013 р., на яку посилався суд першої інстанції було саме заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2012 року, що слідує із тексту вказаної постанови суду, та яке було скасовано ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2013 р.

Крім того, апеляційний суд Одеської області посилався на те, що судом першої інстанції не враховано те, що у відповідності до листа КП ОМБТІ та РОН №12098-12/2005, даного на ім'я першого заступника Департаменту комунальної власності ОМР, вищезазначене спірне нежитлове приміщення підвального типу не створено з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання, несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій та є штольнею, яке не підлягає державній реєстрації, не є капітальним будівництвом, що також виключає можливість визнання за ним права власності як на об'єкт нерухомого майна, як то передбачено ст. 344 ЦК України.

21 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Одеської області із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами і в обґрунтування заяви посилався на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд Одеської області виходив з того, що спірне підсобне приміщення є штольнею, проте відповідно до Висновку будівельно-технічного експертного дослідження №ЕД-2-1-90/15 від 07.09.2015 р. досліджені нежитлові підсобні приміщення підвального типу площею 48,7 кв.м та площею 969,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 не є штольнями.

Так, за результатами візуально - інструментального обстеження досліджуваних об'єктів - нежитлових підсобних приміщень підвального типу площею 48,7 кв.м та площею 969,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, експертом було виявлено наступне:

- стіни та перегородки - з черепашнику, ділянки стін обкладені каменем-черепашником, окремі перегородки виконані з каменя - черепашнику та цегляної кладки. Стіни та перегородки частково штукатурені та фарбовані;

-перекриття - з черепашнику, окремі ділянки залізобетонні. Перекриття частково штукатурене, фарбоване;

-у дверних прорізах встановлені дверні коробки;

-наявні елементи вентиляційної системи - повітроводи;

- в окремих приміщеннях розташовані мішки із залишками продукції від виробництва з вирощування грибів (стор.7 висновку)

Таким чином у будівельно-технічному експертному дослідженні № ЕД-2-1-90/15 від 07.09.2015 р. за результатами візуально - інструментального обстеження нежитлових підсобних приміщень підвального типу площею 48,7 кв. м та площею 969,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також враховуючи те, що на момент проведення обстеження у досліджуваних приміщеннях не виконуються ніякі гірничі роботи, що у досліджуваних приміщеннях виконані певні будівельні роботи: обкладення стін каменем - черепашником, виконання перегородок з цегляної кладки та каменя - черепашнику, штукатурення та фарбування стін і перегородок, влаштування залізобетонного перекриття та ін., що минуле функціональне призначення досліджуваних об'єктів було під виробництво - вирощування грибів, експерт прийшов до висновку про те, що нежитлові підсобні приміщення підвального типу площею 48,7 кв.м та площею 969,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, станом на момент проведення експертизи не є штольнями (стор. 13 висновку).

Крім того, вказане експертне дослідження спірного нежитлового підсобного приміщення підвального типу, яке складається з одного приміщення площею 48,7 кв.м, проводилось ТОВ «Судова незалежна експертиза України» одночасно з дослідженням сусідніх нежитлових підсобних приміщень підвального типу загальною площею 969,8 кв.м з використанням технічного паспорту на нежитлове приміщення S=969,8 в б. АДРЕСА_1 виконаного ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2013 р., відповідно до якого до складу нежитлового приміщення загальною площею 969,8 кв.м. входять наступні приміщення: 1-підсобне площею 58,90 кв.м; 2-коридор площею 61,80 кв.м; 3-підсобне площею 12,50 кв.м; 4-коридор площею 98,50 кв.м; 5-підсобне площею 4,20 кв.м; 6-коридор площею 15,20 кв.м; 7-коридор площею 14,90 кв.м; 8-коридор площею 104,70 кв.м; 9-підсобне площею 19,40 кв.м; 10-коридор площею 46,40 кв.м; 11-підсобне площею 33,0 кв.м; 12-коридор площею 4,30 кв.м; 13-підсобне площею 5,30 кв.м; 14-підсобне площею 22,80 кв.м; 15-підсобне площею 32,70 кв.м; І-колодязь; 16-коридор площею 62,40 кв.м; 17-підсобне площею 26,90 кв.м; 18- коридр площею 14,40 кв.м; 19-коридор площею 2,90 кв.м; 20-підсобне площею 9,0 кв.м; 21-підсобне площею 4,60 кв.м; 22-підсобне площею 15,50 кв.м; 23-підсобне площею 4,80 кв.м; 24-підсобне площею 66,50 кв.м; 25-підсобне площею 14,70 кв.м; 26-коридор площею 8,80 кв.м; 27-підсобне площею 10,40 кв.м; 28-підсобне площею 24,60 кв.м; 29-підсобне площею 6,70 кв.м; 30-коридор площею 38,10 кв.м; 31-підсобне площею 6,30 кв.м; 32-підсобне площею 8,60 кв.м; 33-підсобне площею 22,60 кв.м; 34-підсобне площею 13,40 кв.м; 35-коридор площею 74,0 кв.м (стор.5-6 висновку). Таким чином наявні інші нежитлові підсобні приміщення підвального типу, загальною площею 969,8 кв.м., поряд із спірним нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Необхідно зазначити, що відповідно до технічного паспорту на спірне нежитлове підсобне приміщення підвального типу від 05.03.2014 р. виконаного ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», останнє побудоване до 05.08.1992 року, у зв'язку з чим не вважається самочинним відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року №127.

Колегія суддів апеляційного суду Одеської області в ухвалі від 24.12.2015р. звернула увагу на те, що предметом спору є саме нежитлове приміщення (підсобне приміщення), загальною площею 48,65 кв.м, яке було передано заявнику ОСОБА_1 у користування у 1991 році. Правовий статус зазначеного приміщення було визначено міжвідомчою комісією Приморської райради народних депутатів ще у 1991 році. Статус спірного нежитлового приміщення також відображено у технічному паспорті, декларації про початок виконання будівельних робіт та підтверджується висновком судово будівельно-технічним експертним дослідженням №ЕД -2-1-90/15 від 07.09.2015 р. та заявник відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та протягом 15 років відкрито користується спірним нежитловим приміщенням не позбавлений можливості захистити свої порушені права шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірне нежитлове приміщення за набувальною давністю з інших підстав, відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України або іншим шляхом захистити свої права.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5, яка підтвердила факт відкритого володіння позивачем спірним нежитловим підсобним приміщенням підвального типу та укладанням між ними договору оренди №7 від 25.07.2007 р. щодо цього приміщення, отримання від позивача ключів від вхідної двері, що орендоване приміщення використовувалось свідком як склад, в якому вона зберігала належне їй майно, здійснювала у рахунок орендної плати поточний ремонт орендованого приміщення.

Також в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_6, який підтвердив, що між його матір'ю ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди №9 від 06.09.2012 р., яке використовувалось ними для вирощування грибів. Так свідок ОСОБА_8 підтвердив, що фактично допомагав орендатору ОСОБА_7 в налагоджуванні процесу вирощування грибів у орендованому приміщенні, придбавав для цього сировину, що підтверджується договором №2310/65 від 15.11.2012р., накладною №65 від 15.11.2012р., особисто спілкувався з позивачем, який передав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ключі від приміщення, в якому вони в подальшому здійснювали поточний ремонт у рахунок орендної плати, що підтверджує відкритість та добросовісність володіння позивачем спірним приміщенням.

Крім того, свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили у судовому засіданні статус спірного приміщення як нежитлового підсобного приміщення підвального типу, яке обладнане освітленням, наявністю у ньому вентиляції, вхідної двері.

Слід зазначити, що згідно листа КП БТІ Одеської міської ради №2277-06/404 від 22.04.2014 року, право власності на спірне нежитлове приміщення підвального типу площею 48,65 кв.м за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1 в комунальному підприємстві не зареєстроване.

Відповідно до довідки КП ЖКС «Фонтанський» вих.№950 від 17.06.2013 р., підсобне приміщення площею 48,65 кв.м підвального типу розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на балансі КП ЖКС «Фонтанський» не перебуває.

Відповідно до положень пункту 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Відповідно до положень пункту 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК).

При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Виходячи із вказаних положень, відповідно до Виписки із Рішення виконкому Приморської райради народних депутатів № 48 від 0601.1989 р «Про дозвіл заняттям індивідуальною трудовою діяльністю» позивачу надано дозвіл займатись індивідуальною трудовою діяльністю з метою вирощування грибів строком на п'ять років.

Тобто Рішенням міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №83/І від 29.05.1991 року з метою покращення умов заняття індивідуальною трудовою діяльністю ОСОБА_1 надано у користування підсобне приміщення, загальною площею 48,65 кв.м за № 87654321 ОДН (підвального типу), яке розташоване біля прилеглого пляжу «Аркадія» в м. Одеса та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,6 гектара, що прилягає до приміщення.

Із встановлених судом обставин по справі випливає, що при передачі спірного нежитлового підсобного приміщення підвального типу між позивачем та Приморською районною радою народних депутатів мали місце правовідносини щодо передачі майна у тимчасове безоплатне користування строком на п'ять років.

Так, відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону СРСР «Про індивідуальну трудову діяльність» від 19.11.1986 року: «Виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи і організації з метою більш повного задоволення потреб населення даної місцевості у відповідних товарах і послугах надають громадянам, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, сприяння у придбанні сировини, матеріалів, інструментів та іншого майна, необхідного для зайняття цією діяльністю, у збуті виробленої продукції, можуть надавати їм в установленому порядку нежитлові приміщення та інше майно в оренду, а також необхідну інформацію. В першу чергу таке сприяння надається громадянам, що уклали договори з підприємствами, установами та організаціями, а також громадянам із зниженою працездатністю або здійснюють індивідуальну трудову діяльність у віддалених чи важкодоступних районах.

Державний комітет СРСР з матеріально-технічного постачання і його територіальні органи, Ради Міністрів союзних республік забезпечують необхідними матеріально-технічними ресурсами громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю.

Для придбання необхідної сировини, матеріалів, інструментів та іншого майна, а також отримання його в оренду або тимчасове користування громадянам, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, може надаватися кредит у встановленому порядку.

Окремим категоріям громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, - ветеранам війни і праці, інвалідам, особам, які страждають хронічними захворюваннями, та іншим законодавством Союзу РСР і союзних республік можуть бути надані пільги у зв'язку із здійсненням цієї діяльності (переважне право на оренду нежитлових приміщень, придбання на пільгових умовах необхідного майна тощо).

Громадяни, які виявили бажання займатися індивідуальною трудовою діяльністю, зобов'язані отримати дозвіл виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за місцем свого постійного проживання. Строк дії дозволу визначається виконавчим комітетом відповідної Ради народних депутатів, але не повинен перевищувати п'яти років.

Рішення про відмову у видачі дозволу на заняття індивідуальною трудовою діяльністю може бути оскаржено до виконавчого комітету вищестоящої Ради народних депутатів, Рада Міністрів автономної республіки, Рада Міністрів союзної республіки, не має обласного поділу.

Виконавчими комітетами крайових і обласних Рад народних депутатів, Радами Міністрів автономних республік, Радами Міністрів союзних республік, які не мають обласного поділу, можуть бути визначені види індивідуальної трудової діяльності, отримання дозволу на заняття якими не потрібно. Рішення про це доводиться до відома населення».

Відповідно до положень ст. 42 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. № 1540-VI угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно із ст. 43 Цивільного кодексу Української РСР угоди, що виконуються під час їх укладення, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР.

У випадках, коли угоди між організаціями або між організацією і громадянином укладаються в усній формі, організація, яка оплатила товари або послуги, повинна одержати від другої сторони письмовий документ, що стверджує одержання грошей і підстави їх одержання.

Відповідно до ст. 44 Цивільного кодексу Української РСР повинні укладатись у письмовій формі:

1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР;

2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР;

3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми.

Згідно із ст. 324 Цивільного кодексу Української РСР за договором безоплатного користування майном одна сторона зобов'язується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобов'язується повернути те

ж майно.

До договору безоплатного користування майном відповідно застосовуються правила статті 257, частини першої статті 259, статей 260 і 262, пунктів другого - п'ятого статті 265 і статей 271 і 272 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу Української РСР договір майнового найму між громадянами на строк більше одного року повинен бути укладений у письмовій формі.

Договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими правилами.

Згідно із ст. 45 Цивільного кодексу Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу Української РСР строк договору майнового найму визначається за погодженням сторін, якщо інше не встановлено чинним законодавством.

Таким чином, судом встановлено, що виходячи із строку дозволу на індивідуальну трудову діяльність - п'ять років, спірне нежитлове підсобне приміщення підвального типу надано позивачу за договором безоплатного користування майном строком на п'ять років та зазначений строк користування закінчився 29.05.1996 року.

В свою чергу Приморська районна рада м. Одеси та/чи Одеська міська рада після закінчення встановленого строку не пред'явила вимоги про повернення/звільнення вказаного приміщення.

Приморська районна рада народних депутатів надала в користування позивачу спірне нежитлове приміщення на підставі відповідних власних повноважень згідно із ст.ст. 5, 6 Закону СРСР «Про індивідуальну трудову діяльність» від 19.11.1986 року та Рішення міжвідомчої комісії Приморської районної ради народних депутатів №83/І від 29.05.1991 року було підставою для передачі позивачу майна у користування, що свідчить, що позивач законно отримав майно у користування строком на п'ять років і володіє ним вже більш ніж 25 років.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе; фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

А тому, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що надані докази підтверджують факт володіння та користування ОСОБА_1 нежитловим підсобним приміщенням підвального типу площею 48,65 в м. Одесі, АДРЕСА_1 ще з 1991 року.

Таким чином, позивачем доведено суду, що спірне нежитлове підсобне приміщення є безхазяйним приміщенням, позивач добросовісно заволодів ним та відкрито і безперервно володіє останні 15 років після спливу п'ятирічного строку надання його у користування, продовжує відкрито та добросовісно володіти вказаним майном, яке у нього протягом зазначеного періоду не витребувалося.

Отже судом встановлено, що у даному випадку наявні усі ознаки володіння та умови, визначені ч.3 ст. 344 ЦК України, які є необхідними для набуття ОСОБА_1 права власності на спірне нежитлове підсобне приміщення підвального типу за набувальною давністю та заявлена позивачем позовна вимога про визнання права власності на вищевказане нерухоме майно відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України має законні підстави для її задоволення.

До того ж, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст.397 ЦК України).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з п.13, п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Також, згідно із п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 16, 328, 344, 397, 398, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, за участю Одеської місцевої прокуратури №3, що діє в інтересах Одеської міської ради, про визнання права власності на нежитлове підсобне приміщення підвального типу у порядку ч.3 ст. 344 ЦК України - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давностю на нежитлове підсобне приміщення підвального типу, загальною площею 48,65 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, що брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Л. М. Чернявська

09.06.2017