Справа № 125/1798/16-ц Провадження № 22-ц/772/1306/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 33Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

За участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування,

В с т а н о в и л а:

13 вересня 2016 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до Державної казначейської служби України і Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадовими особами органу досудового розслідування в сумі по 10 000 гр. кожному.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 6 січня 2017 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 управління Національної поліції у Вінницькій області.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 24 січня 2017 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_6 відділ поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на належного ОСОБА_5 управління Національної поліції у Вінницькій області.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Додатковим рішення Барського районного суду Вінницької області від 3 травня 2017 року стягнуто з Державної казначейської служби України на користь держави 82,68 грн. судового збору.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь держави 82,68 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 управління Національної поліції у Вінницькій області просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати, винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявленого позову в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає безпідставним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, у тому числі судом не враховані вимоги статті 1176 ЦК України і Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В апеляційній скарзі є примітка про те, що апеляційна скарга подана без отримання повного тексту рішення суду; після отримання повного тексту рішення суду апеляційну скаргу буде доповнено. Доповнення не надійшло.

Додаткове рішення суду сторонами не оскаржено.

В судовому засіданні представник відповідача ГУНП у Вінницькій області підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися; надіслали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просять розглянути справу без їх участі, взяти до уваги обставини, наведені у запереченнях на апеляційну скаргу; відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача Державної казначейської служби і третьої особи, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (судову повістку отримали 2.06.2017 року), у судове засідання не зявилися і не надали письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 19 грудня 2015 року від ОСОБА_3 по телефону «102» до Барського відділення поліції Жмеринського відділку поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшло повідомлення про те, що 19 грудня 2015 року в нічний час доби в с. Шипинки Барського району невідома особа, керуючи автомобілем невстановленої моделі, здійснила зіткнення з мотоблоком «Зубр» під його керуванням. В результаті зіткнення ОСОБА_3 і його дружина ОСОБА_4, яка знаходилася на цьому мотоблоці, отримали тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток тазу та інші тілесні ушкодження, у звязку з чим тривалий час перебували на лікування, їм проведені хірургічні операції. Таке повідомлення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У звязку з тим, що подія сталася в нічний час, потерпілі отримали численні переломи кісток і інші тілесні ушкодження, тому знаходилися у безпорадному і небезпечному для життя стані, а особа, яка скоїла наїзд, зникла з місця пригоди, тому дії цієї особи мають бути кваліфіковані за частиною 2 ст. 286 і ст. 135 КК України. Слідчим такі відомості про злочини не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Позивач ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній лікарні ім. М.І. Пирогова з 24.12.2015 року по 20.01.2016 року з отриманими тілесними ушкодженнями, а саме: політравма: закритий уламковий через-ацетабулярний перелом обох колін та задньої стінки вертлужної западини зліва з центральним вивихом стегна, закритий перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки, перелом П ребра зліва без плевральних ускладнень і інші тілесні ушкодження та ускладнення, про що свідчить виписка із медичної карти стаціонарного хворого Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова (а. с. 13).

Позивач ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній лікарні ім. М.І. Пирогова з 05.01.2016 року по 20.01.2016 року з отриманими тілесними ушкодженнями: закритий внутрішній перелом третини лівої стегнової кістки зі зміщенням та інші тілесні ушкодження й ускладнення, зазначені у виписці із медичної карти Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова (а. с. 14).

26 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до прокуратури із скаргою щодо недотримання розумних строків та на бездіяльність слідчого під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яка була розглянута Жмеринською місцевою прокуратурою і задоволена, про що заявнику надана відповідь за № 74-142-16 від 20.07.2016 року (а. с. 15-16).

Із цієї відповіді заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури вбачається, що по кримінальному провадженню №0000653 від 19.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілими залучені ОСОБА_3І і ОСОБА_4 (а. с. 15-16).

26 червня 2016 року позивачі звернулися до суду із скаргою на бездіяльність слідчого Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (а. с. 20-22).

Ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.08.2016 року, яка набрала законної сили 12.08.2016 року, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Барського відділення поліції Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність слідчого Барського відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, який проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000653 та начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, що полягає у невиконанні слідчих дій, необхідних для завершення досудового розслідування та направлення кримінального провадження до суду (а. с. 89-90).

Зобовязано слідчого Барського відділення поліції Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, який на даний час проводить досудове розслідування кримінального провадження № 0000653, внести до ЄРДР відомості про вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України.

5 серпня 2016 року представник потерпілого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_7 звернувся до слідчого Барського відділення поліції із письмовим клопотанням про проведення слідчих дій (а. с. 17-19).

Клопотання залишено без задоволення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України надав розяснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року, із послідуючими змінами. Так, у пункті 2 цієї постанови розяснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови).

Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно пункту 10-1 зазначеної постанови при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до частини 1, 2, 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, шкода, завдана іншими незаконними діями або бездіяльністю чи незаконними рішеннями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що містять у статтях 1173, 1174 ЦК України.

Стаття 1173 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За правилами статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року, яка набрала законної сили, задоволено частково скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Барського відділення поліції Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Визнано протиправною бездіяльність слідчого Барського відділення Жмеринського ВП ГУНП України, який проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000653 та начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області, що полягає у невиконання слідчих дій, необхідних для завершення досудового розслідування та направлення кримінального провадження до суду.

Зобовязано слідчого Барського відділення поліції Жмеринського ВП ГУНП України у Вінницькій області, який на даний час проводить досудове розслідування кримінального провадження № 0000653 внести до ЄРДР відомості про вчинення злочину, передбаченого статтею 135 КК України (а. с. 89-90).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Із відповіді заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури № 74-142-16 від 20.07.2016 року на скаргу ОСОБА_3 вбачається, що по кримінальному провадженню № 0000653 від 19.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілими залучені ОСОБА_3І і ОСОБА_4, які внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримали тілесні ушкодження, у тому числі переломи кісток тазу та інші тілесні ушкодження та ускладнення, про що свідчать виписки із медичної карти стаціонарних хворих Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова (а. с. 13, 14).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року при розгляді цивільної справи № 6-440цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що за відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, діють правила частини 6 цієї статті така шкоди відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність начальника слідчого відділу в частині невиконання своїх службових обовязків.

З урахуванням таких розяснень шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про відшкодування їм моральної шкоди, завданої тяганиною у розслідуванні справи і порушенням розумних строків його закінчення, передбачених статтею 28 КПК України, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності фактів протиправної бездіяльності слідчого, який проводить досудове розслідування по цьому кримінальному провадженню та начальника слідчого відділення, що полягає у невиконанні слідчих дій, необхідних для завершення досудового розслідування і направлення кримінального провадження до суду, чим заподіяно позивачам моральну шкоду, яка відповідно до зазначених вище вимог матеріального закону підлягає відшкодуванню державою.

При цьому судом враховано принцип розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, характер правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, таких як тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення здібностей потерпілих чи позбавлення їх можливості їх реалізації.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував у достатньому обсязі характер спірних правовідносин та визначився з нормою права, яка підлягає застосуванню, а тому прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не знайшли свого підтвердження і спростовані наведеним вище, а тому не впливають на висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська