Справа № 741/1465/16 Провадження № 22-ц/795/1117/2017 Головуючий у I інстанції Киреєв О. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарями Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача КП «Носівське бюро технічної

інвентаризації ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Носівського районного суду від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Носівської районної Ради Чернігівської області, голови Носівської районної Ради Чернігівської області ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження голови районної Ради, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 10 березня 2017 року Носівський районний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Носівської районної ради Чернігівської області, голови Носівської районної ради ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження голови районної ради, поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції в своєму рішенні не навів жодних мотивів на підтвердження правомірності дій відповідачів, чим безпідставно не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини.

Позивач зазначає, що ним аргументовано доведено та підтверджено належними і допустимими доказами, що голова районної ради, виносячи розпорядження про його звільнення, діяв не на підставі, не в межах компетенції та не у спосіб, що визначені Конституцією України та відповідними законами України, проте суд не навів жодного обґрунтування щодо висловлених ним доводів позову.

На думку заявника, посилання суду на той факт, що його звільнено не розпорядженням від 28 квітня 2016 року, а у звязку із закінченням строку дії контракту, взагалі не піддається логічній та правовій оцінці, адже таке визначення нівелює положення норм матеріального права скасовує встановлену процедуру прийняття та звільнення працівників.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що між ним та Носівської районною Радою було визначено строк дії та припинення трудового договору, що підтверджується копією рішення ради та додатковою угодою до контракту з керівником КП «Носівське БТІ». Рішення про переукладення контракту з позивачем не приймалось. Районний суд зазначив, що оскільки ОСОБА_1 звільнено не оспорюваним розпорядженням від 28 квітня 2016 року, а у звязку із закінченням контракту, який визначав строк закінчення дії трудового договору, підстави для задоволення вимог про визнання недійсним та скасування розпорядження голови районної ради відсутні.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що між Носівською районною радою та ОСОБА_1 16 травня 2007 року був укладений контракт (трудовий договір) строком на 1 рік, згідно з яким останнього затверджено на посаду директора КП «Носівське БТІ» Носівської районної ради (а.с. 14-16).

В подальшому, рішеннями Носівської районної ради від 25 квітня 2008 року, від 20 травня 2011 року та від 24 квітня 2014 року дія укладеного контракту продовжувалась (а.с. 17, 17 зв., 19 зв.). Саме останнім рішенням дію контракту було продовжено до 15 травня 2016 року.

Розпорядженням голови Носівської районної ради № 32 від 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з 15 травня 2016 року з посади директора КП «Носівське БТІ» в звязку з закінченням дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Аналогічна підстава припинення контракту передбачена п.п. 1 п. 6.3 укладеного 16 травня 2007 року між сторонами контракту.

Пунктом 2.2 розділу ІІ Положення про порядок призначення та звільнення з посад керівників підприємств, установ, закладів, що належать до спільної власності територіальних громад міста, сіл Носівського району, затвердженого рішенням Носівської районної Ради від 27 січня 2016 року, встановлені розяснення щодо строку дії контракту, порядку його переукладення та розірвання, звільнення Керівника.

Так, п.п. 2.2.19. встановлено, що під час розгляду питання щодо звільнення Керівника із займаної посади та підготовки відповідного рішення районного ради застосовується порядок, визначений у пунктах 2.2.12. 2.2.14. цього Положення. Цими пунктами визначено, що за заявою керівника, який бажає продовжити строк дії контракту, постійна комісія районної ради з питань бюджету, соціально-економічного розвитку та комунальної власності району розглядає звіт про умови виконання контракту за період роботи за результатами щорічних звітів та надає пропозиції щодо продовження строку дії контракту або припинення дії та звільнення керівника з посади (а.с. 7-13).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаних положень 25 березня 2016 року на четвертій сесії Носівської районної ради сьомого скликання розглядалося питання про переукладення контракту з директором КП «Носівське БТІ» ОСОБА_1 На сесії було заслухано звіт позивача про його роботу та діяльність очолюваного ним підприємства, а також ознайомлено депутатів з висновком постійної комісії з питань бюджету, соціально-економічного розвитку та комунальної власності району. Депутатом ОСОБА_4 була внесена пропозиція про виключення з проекту рішення по даному питанню п. 1: «В звязку з закінченням строку контракту, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, звільнити ОСОБА_1 з посади директора КП «Носівське БТІ» Носівської районної ради з 15 травня 2016 року». Дана пропозиція депутата під час голосування необхідної кількості голосів не набрала, рішення про переукладення контракту з позивачем прийнято не було. Вказані обставини підтверджуються витягом з протоколу четвертої сесії Носівської районної ради сьомого скликання від 25 березня 2016 року (а.с. 36).

28 квітня 2016 року головою Носівської районної ради, який у даному випадку діяв як представник ради, було видано розпорядження № 32 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 15 травня 2016 року. Вказане розпорядження було затверджене рішенням Носівської районної ради від 04 серпня 2016 року № 25-7/VII (а.с. 37).

На думку колегії суддів, наведені обставини свідчать про те, що відповідач, при вирішенні питання про звільнення позивача, діяв у межах своєї компетенції та з дотриманням процедури звільнення з посади керівників підприємств, організацій, установ, закладів, що є спільній власності територіальних громад міста, сіл Носівського району, встановленої вищевказаним Положенням.

Твердження позивача про те, що голова Носівської районної ради не мав передбачених законом повноважень щодо видачі розпорядження про його звільнення не можуть буті взяти до уваги апеляційного суду та спростовуються рішенням Носівської районної ради (третьої сесії сьомого скликання) від 27 січня 2016 року, відповідно до п. 3 якого рада делегувала голові районної ради звільняти у міжсесійний період керівників підприємств, закладів і установ, що є обєктами спільної власності територіальних громад міста, сіл Носівського району на період до призначення керівника в установленому законодавством порядку та призначати виконуючих обовязки.

Крім цього, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про невірність висновку суду першої інстанції, яким встановлено, що фактично звільнення позивача відбулось за закінченням строку дії контракту, а не оспорюваним розпорядженням. Так, відповідно ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Як вже зазначалось, між ОСОБА_1 та Носівської районною радою був укладений саме строковий трудовий договір (контракт), дія якого в подальшому тричі продовжувалась.

Законодавець чітко визначає, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП.

Оскільки рішення про продовження контракту з позивачем на сесії районної ради прийнято не було, він припинився 15 травня 2016 року, що передбачено п. 6.3 укладеного між сторонами договору та констатовано у розпорядженні, яке оспорюється. Позивач, вказуючи на необхідність прийняття рішення про його звільнення на сесії ради, ототожнює поняття звільнення з посади та припинення контракту. Разом з тим, питання звільнення з посади керівника врегульовано п. 6.4 контракту, де вказано перелік випадків, коли особа може бути звільнена до закінчення строку дії контракту. ОСОБА_1 не зазначає, що його звільнили за однією з підстав, визначених контрактом, а отже фактично погоджується, що його трудові відносини припинились відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, що і зафіксовано у розпорядженні про від 28 квітня 2016 року № 32.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невмотивованість судового рішення, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, вказав ті обставини, які беззаперечно свідчать про дотримання процедури звільнення відповідачем. Судове рішення в достатній мірі висвітлює мотиви, на яких воно базується, а ключові аргументи для відмови у задоволенні позову є обґрунтованими. Недостатність, на думку позивача, мотивів судового рішення не свідчить про його неясність або незаконність.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були в повній мірі досліджені та зясовані фактичні обставини, що мають значення для справи, отже, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Носівського районного суду від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: