233 № 233/2860/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.

за участю секретаря Ліман С.М.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3Є,

представника відповідача ОСОБА_4,

прокурора Булгакова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького ОСОБА_5 центру медико-соціальної експертизи, треті особи Департамент охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації, Державна казначейська служба України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Міжрайонної медико-соціальної експертизи м. Костянтинівки про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги наступними обставинами. Так, у звязку із важкою, тривалою хворобою у 2013 році він вперше звернувся до Міжрайонної медико-соціальної експертизи м. Костянтинівки для оформлення 2-ї групи інвалідності з дитинства. У 2014 році під час проходження перекомісії йому встановили 2-гу групу інвалідності за загальним захворюванням, а на його заперечення у грубій формі запропонували звернутись із відповідною заявою на спірне рішення до обласної МСЕК у м. Донецьку. У серпні 2014 року йому пообіцяли, що документи до обласної МСЕК будуть передані протягом місяця, але й на протязі двох місяців документи передані не були. Лише у грудні 2014 року документи були передані до Дніпропетровського інституту незалежної експертизи і лише 06 квітня 2015 року за висновком цього інституту йому була встановлена 2-га група інвалідності з дитинства. Після цього він зміг звернутись до Костянтинівського обєднаного управління ПФУ та УСЗН Костянтинівської міської ради для оформлення пенсії та допомоги, але у липні 2015 року у УПФУ йому відмовили у цьому, оскільки не було необхідної довідки МСЕК, а на письмові запити до МСЕК відповіді не надходило. Тільки у листопаді 2015 року він почав отримувати призначені виплати. Вважає, що це сталося з вини відповідача, який тривалий час не направляв документи до м. Донецька у 2014 році, а потім не отримував висновок незалежної експертизи, не надавав необхідних довідок, у звязку з чим він недоотримав 8196,00 грн., які були необхідні для лікування. Під час цього тривалого оформлення інвалідності він та його дружина, яка його супроводжувала, постійно стикалися з байдужістю та грубістю з боку працівників Міжрайонної МСЕК м. Костянтинівки. У звязку із чим у нього підвищувався тиск, погіршувалось самопочуття. Вважає, що таким негативним ставленням з боку відповідача до нього, як до інваліда, йому було завдано моральну шкоду яку він оцінює у 20000 грн. Тому, посилаючись на ст.ст. 3,15,16,23,1167 Цивільного кодексу України, просив стягнути зазначену моральну шкоду з відповідача.

За заявою первісного відповідача ухвалою суду від 05 серпня 2016 року первісного відповідача Міжрайонну МСЕК м. Костянтинівки було замінено належним юридичною особою Донецьким ОСОБА_5 центром медико-соціальної експертизи, а також до участі у справі у якості третіх осіб залучені Департамент охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації та Державна казначейська служба України в Донецькій області (а.с.71,75,183).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники підтримали та збільшили позовні вимоги, просили стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 медико-соціальної експертизи ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, надала письмові заперечення згідно яких позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин щодо наявності з боку відповідача незаконних дій або бездіяльності, обґрунтування суми спричиненої моральної шкоди. Крім того зазначила, що 26 серпня 2014 року позивач проходив щорічну перекомісію і відповідно до акту № 968 йому було встановлено 2-групу інвалідності з причин загального захворювання. Не погодившись із таким висновок, позивач, який претендував на встановлення 2-ї групи інвалідності з дитинства, написав заяву до головного лікаря обласного центру МСЕ на конфлікту комісію. Але, у звязку із тим, що м. Донецьк на той час був окупований непідконтрольними військовими угрупуваннями, особову справу ОСОБА_1 було передано лише у жовтні 2014 року і згідно акту огляду обласної комісії №2 та із згоди позивача його було направлено на огляд до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України». Але у звязку із проведенням АТО та вимушеним переміщенням установи з міста Донецька до м. Краматорська та необхідністю перереєстрації установчих документів, справа ОСОБА_1 була передана до вказаного інституту із затримкою. У той же час 03 лютого 2015 року інститут зробив заочний висновок про можливість встановлення позивачу інвалідності з дитинства, але, у звязку з триваючим переміщенням закладу за новою юридичною адресою до м. Краматорська, його справа була передана з м. Дніпропетровська лише після 26.03.2015 року і вже 06.04.2015 року міжрайонна МСЕК м. Костянтинівки прийняла рішення про зміну інвалідності з «загального захворювання» на «інвалідність з дитинства». Щодо твердження позивача про несвоєчасне надання відповіді на запит УПФУ, то воно також не відповідає дійсності, оскільки єдиний такий запит був отриманий міжрайонною МСЕК лише 22.10.2015року за вхідним №33 і того ж дня була дана відповідь (а.с. 78-81, 174-177).

Представник третьої особи Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заперечення представника відповідача, просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 196-197).

Прокурор Булгаков О.В. у якості представник третьої особи Державного казначейства України, проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки позивачем не надано доказів оскарження бездіяльності відповідача, протиправність якої може бути встановлена лише судовим рішенням в порядку адміністративного судочинства. Крім того, обґрунтовуючи понесені матеріальні втрати у вигляді недоотриманої пенсії та соціальної допомоги у період з березня 2015 року по листопад 2015 року в сумі 8916,00 грн., позивач посилається на несвоєчасність надання відповідачем відповіді пенсійному фонду, що суперечить його власним твердженням, наведеним у позовній заяві, де зазначено, що пенсійний фонд відмовив у прийомі документів не тільки із-за відсутності такої довідки, але й через розбіжності у анкетних даних у паспорті позивача. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що позивачем не надано доказів наявності такої шкоди, обґрунтування її розміру у відповідності до вимог законодавства (а.с. 168).

Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

22 липня 2013 року позивачу ОСОБА_1 було видано направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Правдівка (а.с. 82-83). ОСОБА_6 МСЕК № 1238 від 21.08.2013 року ОСОБА_7 встановлено другу групу інвалідності на один рік з причин загального захворювання (а.с. 84-90). 26.08.2014 року позивач проходив щорічну перекомісію. Відповідно до акту № 968 від 26.08.2014 року йому знов була встановлена друга група інвалідності на один рік з причин загального захворювання (а.с.96-102). Не погодившись з висновком міжрайонної МСЕК позивач у той же день написав заяву головному лікарю обласного центру МСЕК про направлення його на конфлікту комісію МСЕК (а.с. 109). У звязку із проведенням АТО на території м. Донецька та Донецької області, особова справа позивача до обласного МСЕК лише 02 жовтня 2014 року (110-111). Після отримання особової справи ОСОБА_7 його було направлено для огляду до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України». На підставі рішення Департаменту охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації у звязку із проведенням АТО протягом листопада 2014 року березня 2015 року здійснювалась вимушене переміщення ОСОБА_5 центру МСЕ з міста Донецька до м. Краматорська та відбувалась перереєстрація установчих документів, що підтверджується копією Статуту (нової редакції) відповідача з відміткою державного реєстратора від 26.03.2015 року (а.с.134-155). 03 лютого 2015 року інститут зробив заочний висновок про можливість встановлення позивачу інвалідності з дитинства (а.с.121а), та його справа була передана з м. Дніпропетровська до м. Краматорська нового місця знаходження відповідача лише після 26.03.2015 року. 06.04.2015 року згідно ОСОБА_6 № 510 міжрайонна МСЕК м. Костянтинівки прийняла рішення про зміну інвалідності з «загального захворювання» на «інвалідність з дитинства», а також зазначила дату 03.02.2015 року з якої позивачу слід рахувати пенсію по інвалідності другої групи з дитинства (а.с.117-121). Зазначені факти визнаються сторонами і у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК доказування не потребують.

У силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_6 зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно дост.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний звязок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою.

ОСОБА_6 з п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до Статуту ОСОБА_5 центру медико-соціальної експертизи (нова редакція) та Положення про Донецький обласний центр медико-соціальної експертизи, Центр здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Основ законодавства України про охорону здоровя, інших нормативно-правових актів України та Статуту (а.с. 137).

Відповідно до п.п. «і,ї» ч. 1 ст. 6 Основ законодавства України про охорону здоровя, затверджених Законом України від 19.11.1992 року № 2801-ХІІ (із змінами та доповненнями), кожен громадянин України має право на охорону здоровя, що передбачає … відшкодування заподіяної здоровю шкоди; оскарження неправомірних рішень та дій працівників, закладів та органів охорони здоровя. Тобто на теперішній час законодавчий акт, який передбачає відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої внаслідок тривалого розгляду питання щодо зміни підстав групи інвалідності, відсутній.

За правилом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

ОСОБА_6 зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю посадових осіб відповідача моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд не враховує у якості належних та допустимих доказів в обґрунтування спричиненої моральної шкоди надані позивачем медичні документи щодо стану його здоровя (а.с. 11, 31-37), оскільки вони стосуються наявних у ОСОБА_8 хвороб, які виникли у останнього до виникнення спору між сторонами.

Під час вирішення спору суд враховує заперечення представника відповідача щодо фактичної наявності обставин непереборної сили у звязку із проведенням АТО на території міста Донецька та Донецької області, що унеможливлювало своєчасне направлення особової справи позивача до ОСОБА_5 центру МСЕ. Зазначені твердження підтверджуються також листом Державного підприємства звязку «Укрпошта» від 22.07.2014 року № 523-31/205 щодо тимчасового припинення приймання до пересилання поштових відправлень у тому числі до м.Донецька (а.с.199).

Крім того, свідок ОСОБА_9, яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань у судовому засіданні пояснила, що особові справи інвалідів передаються до інших медичних або експертних установ виключно курєрською доставкою та їх видача на руки пацієнтів категорично заборонена.

Також суд погоджується із запереченнями прокурора в частині недоведеності позивачем протиправної бездіяльності або будь-яких протиправних дій з боку відповідача, у вигляді відповідних рішень суду у адміністративному судочинстві.

Твердження позивача ОСОБА_8 та його представників щодо недоотримання ним коштів внаслідок несвоєчасного направлення відповідачем довідки на запит Костянтинівського обєднаного УПФУ спростовуються наявними у справі документами. Так, рішенням УПФУ в м. Костянтинівська та Костянтинівському районі Донецької області від 18.06.2015 року позивачу ОСОБА_8 відмовлено у перерахунку пенсії у разі втрати годувальника (а не у звязку із встановленням другої групи інвалідності з дитинства) у звязку із наявними розбіжностями у особистих документах позивача в написанні прізвища у його паспорті громадянина України із прізвищем його померлого батька (а.с.23). ОСОБА_6 довідки Костянтинівського МВ УДМС України в Донецькій області позивачу було здійснено заміну паспорту громадянина України 13.08.2015 року (а.с.24). Додані позивачем до позову копії листів пенсійного фонду до Костянтинівської міжрайонної МСЕК щодо надання додаткової довідки датовані 09.09.2105 року та 08.10.2015 року (а.с.25,26). Тобто такі запити були виготовлені майже через три місяці після винесення вищевказаного рішення ПФУ. Доказів відправки цих запитів до Костянтинівської міжрайонної МСЕК як і доказів їх отримання цим закладом суду не надано.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності відповідача, порушення прав позивача у сфері захисту його здоровя, відсутні. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки посадових осіб відповідача, які б знаходилася у причинно-наслідковому звязку з негативним наслідками для позивача, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Донецького ОСОБА_5 центру медико-соціальної експертизи, треті особи Департамент охорони здоровя Донецької обласної державної адміністрації, Державна казначейська служба України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені 07 червня 2017 року, в повному обсязі рішення виготовлене до 12 червня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя