У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну стягувача у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 рокуПублічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з заявою про заміну сторони стягувача ПАТ «Сведбанк» у справі № 760/565/13-ц на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк».

Посилалося на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Сведбанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами від 26 жовтня 2007 року № 1022-Ф у розмірі 5 623 786 грн 06 коп. та від 20 листопада 2007 року № 1007-Ф у розмірі 11 114 050 грн 53 коп. та судові витрати у справі, а всього - 16 741 227 грн 59 коп.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 18 червня 2013 року № 1, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за цими кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень заяви просив замінити стягувача у справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 липня 2013 року задоволено позов ПАТ «Сведбанк» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитними договорами від 26 жовтня 2007 року № 1022-Ф у розмірі 5 623 786 грн 06 коп. та від 20 листопада 2007 року № 1007-Ф у розмірі 11 114 050 грн 53 коп. та судові витрати у справі, а всього - 16 741 227 грн 59 коп.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінило найменування на ПАТ «Омега Банк», яке виступило правонаступником усіх прав та обов'язків за зобов'язаннями ПАТ «Сведбанк».

18 червня 2013 року між ПАТ «Омега Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 1 (про заміну кредитора у зобов'язанні), за умовами якого право вимоги за укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 за кредитними договорами згідно з додатком, у тому числі за кредитними договорами від 26 жовтня 2007 року № 1022-Ф та від 20 листопада 2007 року № 1007-Ф, з усіма змінами та доповненнями до нього, перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

На час ухвалення 30 липня 2013 року рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк», маючи право вимоги за укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 кредитними договорами з усіма змінами та доповненнями до нього, ПАТ «Дельта Банк» не порушувало перед судом питання про заміну позивача ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк», якому переуступлено право вимоги.

Відповідно до частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, на час ухвалення рішення 30 липня 2013 року право вимоги за вказаними вище кредитними договорами перейшли до ПАТ «Дельта Банк».

З матеріалів справи вбачається, що представник ПАТ «Омега Банк» як правонаступник отримав виконавчий лист на виконання рішення суду.

Відступлення права вимоги, відповідно до якої ухвалено рішення суду на користь ПАТ «Дельта Банк» не було.

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбутися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Питання заміни сторони виконавчого провадження вирішується виключно судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що на стадії виконавчого провадження можлива лише заміна сторони виконавчого провадження, а не заміна первісного стягувача у справі, як про те просить суд ПАТ «Дельта Банк» у своїй заяві.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвали судів залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. Маляренко А.В.