АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3131/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1678/17Головуючий у 1-й інстанції Путря О. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 28.03.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та П`ятак Є.Р. було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. Даною кредитною карткою відповідач не користувалася. 05.07. 2012 року кредитна картка відповідача була перевипущена, та в цей же день, 05.07.2012 року відповідач отримала іншу кредитну картку № 4149 4377 1972 0276 зі строком дії до 31.12.2015 року. За даною кредитною карткою відповідач отримала кредит розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % на рік., який того ж дня був збільшений до 2200 грн. Вказувало, що відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, має заборгованість в розмірі 22 518, 45 грн., яку просило стягнути.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з П`ятак ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2011 року в розмірі 18 774 грн. 58 коп. та 1148 грн. 98 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

З судовим рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та П`ятак Є.Р. було укладено кредитний договір ( а.с.6 , 189-190), який складається із заяви кредитора, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідно до укладеного договору відповідачу відкрито картковий рахунок, а також видано кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 300 грн. (в подальшому ліміт збільшено до 2 200 грн.) на ній зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36, 00% річних.

У звязку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30.06.2016 заборгованість дорівнює 22 518 грн. 06 коп., та складається з:

1514,04 грн. заборгованості за кредитом;

16160,54 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

3295,00 грн. заборгованості по пені за користування кредитом;

500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

1048,48 грн. штрафу (процентна складова).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено обовязковість виконання зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У силу ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав доведеними вимоги позивача щодо стягнення заборгованості позичальника, у звязку неналежним виконанням кредитного зобовязання, а відтак прийшов до висновку про їх часткове задоволення за мінусом суми штрафів, ураховуючи те, що одночасне стягнення штрафу та пені з відповідача є подвійною цивільно-правовою відповідальності за одне і те саме правопорушення, що є неприпустимим в силу ст. 61 Конституції України. Поряд з цим, зясовуючи питання пропуску строку позовної давності, про застосування якої прохала відповідач, суд першої інстанції вважав, що оскільки ОСОБА_4 періодично здійснювала погашення заборгованості, останній платіж на погашення кредитної заборгованості мав місце 05.08.2015, то наявні підстав для застосування строку спеціальної позовної давності відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а трирічний строк загальної позовної давності на момент подачі позовної заяви (31.08.2016) не сплив.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема позовної заяви та пояснень ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до укладеного договору № б/н від 23.03.2011 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2200 у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту № 4149 4377 1972 0276 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36, 00% річних (а.с. 61-63, 170-173).

Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банком послуг, карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Картки, включно. Забороняється використання ОСОБА_5 (її реквізитів) із закінченим терміном дії. Банк не несе відповідальності за несвоєчасне отримання Держателем Картки, випущеної на новий термін дії.

Заразом пунктом 2.1.1.2.12 передбачено, що після закінчення терміну дії відповідна ОСОБА_5 продовжується Банком на новий термін (шляхом надання ОСОБА_5 з новим терміном дії), на основі звернення ОСОБА_5 в ОСОБА_6 згідно діючих тарифів. Перевипуск карти на новий термін здійснюється при дотриманні ОСОБА_5 умов обслуговування ОСОБА_5, передбачених Договором.

Згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідач почала користуватися кредитною картою № 4149 4377 1972 0276, 05.02.2012 та періодично погашала заборгованість за кредитним договором.(а.с. 4-5).

15 квітня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача з листом вимогою (вих. № 8158455) про дострокове погашення заборгованості, яка станом на 14.04.2013 року становила 1514, 04 грн. протягом 5 днів з дня отримання листа, а також керуючись, с. 1049-1050 ЦК України, п. 5.2., 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, позивач в односторонньому порядку розірвав з відповідачем вищевказаний кредитний договір б/н від 28.03.2011 з 01 травня 2013 року і на підставі п. 5. 3 Умов і правил надання банківських послуг, в односторонньому порядку анулював п. 9.12 відносно пролонгації договору з 01 травня 2013 року (а.с. 88).

Пунктом 5.3 Умов і правил надання банківських послуг, якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від ОСОБА_5 про незгоду із змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що кредитодавець, у зв'язку з порушенням виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, надіславши 15 квітня 2013 року лист - вимогу, скористався своїм законним правом на односторонню відмову від зобов'язання. Будь-яких заперечень чи повідомлень про незгоду із зазначеним рішенням кредитодавця від позичальника не надійшло, а тому слід вважати, що дія кредитного договору була припинена 01 травня 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, строк позовної давності слід обраховувати з наступного дня після припинення дії кредитного договору, а саме 01 травня 2013 року. Оскільки, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в серпні 2016 року, то існують підстави для застосування, заявленого відповідачем строку позовної давності.

Поряд з цим, безпідставними є твердження позивача, а відтак і висновки місцевого суду, стосовно строку дії кредитної карти до 31.12.2015 року, оскільки у вищезгаданому листі вимозі чітко зазначено, що строк дії кредитної карти № 4149 4377 1972 0276, оформленої згідно договору від 28.03.2011 року закінчується 30 квітня 2013 року.

Належних доказів того, що кредитна карта 05.07.2012 перевипускалася ПАТ КБ «Приватбанк» не надано. До того ж у випадку перевипуску кредитної карти її реквізити у відповідності до умов договору мали би змінитися шляхом надання клієнту іншої карти з новим терміном дії.

ОСОБА_6 ведучи мову про те, що 28.03.2011 надав позичальнику кредитну карту № 4149 4377 1972 0276 строком дії 30 квітня 2013 року, в подальшому зазначає, що 05.07.2012 перевипустив її з таким же номером на строк до 31.12.2015.

Зазначені посилання позивача не узгоджуються з умовами кредитного договору.

Разом з тим, стосовно платежів по кредитному договору, які були здійсненні 26.03.2014 на суму 50 грн. та 31.08.2015 на суму 5 грн. колегія суддів зазначає, що у даному випадку правове значення має факт вчинення дій по поверненню кредитних коштів саме відповідачем.

За ч. 1, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З аналізу вказаних вище положень закону вбачається що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1457цс16 , що викладені в правовій позиції від 09.11.2016 р. та є обов'язковими для застосування відповідно до ст.360-7 ЦПК.

Однак, матеріали справи не містять відомостей, що часткове погашення заборгованості після припинення строку дії договору, тобто 26.03.2014 та 31.08.2015 було здійснено саме відповідачем, що свідчило б про переривання перебігу позовної давності та визнання відповідачем боргу.

Суд першої інстанції на зазначені обставини та правові норми уваги не звернув та дійшов хибного висновку про часткове задоволення позову.

З урахуванням викладеного апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року - скасувати.

Постановити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1