УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви

про видачу судового наказу

13 червня 2017 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду заявою про видачу судового наказу про стягнення з Філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 14 968,65 грн.

Розглянувши матеріали заяви, вважаю, що слід відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу виходячи з наступного.

За правилами п. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23.12.2011р. «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахована заявником сума стягнення ґрунтується на листі Головного управління держрпраці у Львівській області від 22.02.2017р., відповідно до якого заявнику в день звільнення не проведено виплату заробітної плати за травень, вересень, жовтень, грудень 2014р., січень липень 2015р. на загальну суму 14 968,65 грн., що свідчить про наявність заборгованості з виплати заробітної плати, а не її нарахуванні і не виплати.

За таких обставин, між сторонами наявний спір про право і зокрема, щодо розміру заробітної плати, яка підлягає виплаті заявнику.

Крім того, відповідно до прохальної частини заяви, заявник просить стягнути суму заборгованості як з Філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», так і з Концерну «Техвоєнсервіс», хоча в дійсності, його трудові відносини тривали з Філією.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Заробітна плата, відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас, за правилами ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

За змістом зазначених норм закону, відповідальність за порушення законодавства про оплату праці не може бути солідарною, адже обовязок щодо її виплати покладено виключно на роботодавця, що знову ж таки, свідчить про наявність спору про право, зокрема щодо особи боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

За таких обставин, вважаю, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу належить відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст. 100 ч. 3 п. 2 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення з Філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Львівський автомобільний ремонтний завод», Концерну «Техвоєнсервіс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст.294,296 ЦПК України.

Суддя Леньо С. І.