АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/696/16-ц Головуючий суддя І інстанції Ніколаєнко І. В.
Провадження № 22-ц/790/627/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про спадкове право
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Колтунової А.І., Котелевець А.В.,

за участю секретарів: Доля О.Ю., Пашнєвої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Восьма Харківська державна нотаріальна контора, приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання свідоцтва про право на спадщину та договорів купівлі - продажу недійсними, -

встановила:

У січні 2016 року Харківська міська рада звернулась до суду з даним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 на квартиру № 11 по вулиці Сумській в м. Харкові від 22 грудня 2014 року (далі спірна квартира), № 1-881; визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 23 грудня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за яким ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_6 прийняла у власність спірну квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири від 08 травня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 прийняла у власність спірну квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилался на те, що 21 жовтня 2013 року померла ОСОБА_7. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла спірна квартира. На час смерті останньої у спірній квартирі крім спадкодавця ніхто не був зареєстрований. За відсутності спадкоємців померлої, спадщина мала бути визнана відумерлою та передано територіальній громаді м. Харкова в особі позивача.

Позивачу стало відомо, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року (справа № 643/17344/14-ц) було задоволено заяву ОСОБА_1 - встановлено факт постійного проживання ОСОБА_8 у період з 2004 року до 21 жовтня 2013 року за адресою: м. Харків, вул. Сумська, б. 92, кв.11, однією родиною з ОСОБА_7, яка померла 21 жовтня 2013 року, та встановлено факт прийняття ОСОБА_8 спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, що складається зі спірної квартири.

На підставі цього рішення Восьмою Харківською нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 грудня 2014 року, № 1-881, на спірну квартиру спадкоємцю ОСОБА_8 ОСОБА_1 На підставі вказаного свідоцтва право власності на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1, який 23 грудня 2014 продав спірну квартиру ОСОБА_9

08 травня 2015 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу право власності на спірну квартиру перейшло від ОСОБА_9 до ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року за апеляційною скаргою Харківської міської ради рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною залишено без розгляду.

Внаслідок скасування судового рішення, яке стало підставою для оформлення ОСОБА_1 спадкових прав на спірну нерухомість, у Харківської міської ради виникли правові підстави для заперечення дійсності свідоцтва про право на спадщину та спірних правочинів, оскільки їх дійсність позбавляє Харківську міську раду можливості виконати свій обовязок щодо визнання спадщини відумерлою та набути за територіальною громадою право власності на спадкове майно.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились.

Відповідач ОСОБА_6 в особі свого представника проти позову заперечувала, вказуючи на те, що спірні свідоцтво та угоди за формою та змістом відповідають закону, і не можуть бути визнані недійсними з підстав, зазначених позивачем. Крім того, вважала, що Харківська міська рада не надала суду доказів на підтвердження того, що спірні правочини порушують її законні права та інтереси.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника Харківської міської ради, перевіривши законність і обґрунтованість рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_1 відсутні, оскільки на час видачі Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою спірного свідоцтва, ОСОБА_1 мав право на спадкування за судовим рішенням, яке на той час було чинним.

Суд також зазначив про безпідставність вимог про визнання спірних угод недійсними з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки на момент їх укладення було дотримано всі вимоги, що встановлені законодавством України. При цьому суд послався на недоведеність позиції позивача, що внаслідок укладання оспорюваних правочинів було порушено право чи інтерес Харківської міської ради.

З такими висновками погодитись не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року (справа № 643/17344/14-ц) було задоволено заяву ОСОБА_1 - встановлено факт постійного проживання ОСОБА_8 у період з 2004 року до 21 жовтня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1, однією родиною з ОСОБА_7, яка померла 21 жовтня 2013 року, та встановлено факт прийняття ОСОБА_8 спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7, що складається зі спірної квартири.

22 грудня 2014 року на підставі вказаного судового рішення, державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_1 видано свідоцтво (серія та номер 1-881) про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла 05 квітня 2014 року. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_2.

Дані про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 відсутні.

23 грудня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (реєстровий №2613) ОСОБА_5, ОСОБА_10 продав спірну квартиру ОСОБА_6

08 травня 2015 року за договором купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (реєстровий №760), право власності на спірне нерухоме майно перейшло до ОСОБА_2.

Встановлено також, що ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року за апеляційною скаргою Харківської міської ради рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною залишено без розгляду.

За приписами ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як встановлено судом, правовою підставою для отримання ОСОБА_1 спірного свідоцтва на право на спадщину за законом стало рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року, яке в подальшому було скасовано ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, а тому хибними є висновки суду першої інстанції про те, що на момент видачі спірного свідоцтва судове рішення було чинним, а відтак свідоцтво є дійсним.

Оскільки відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_10 має спадкові права на спірну квартиру, то свідоцтво про право на спадщину за законом видане Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_1 №1-881 слід визнати недійсним.

Відповідно до ст.ст. 656, 658 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За приписами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зміст правочину складають його істотні умови, істотною умовою договору купівлі-продажу є умова щодо предмету.

Умова щодо предмету спірного договору купівлі-продажу, а у даному випадку спірної квартири, не додержана, оскільки ОСОБА_1 не мав права на спадкування спірної нерухомості після смерті власника ОСОБА_7, а тому на момент укладання договору купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року, він не мав необхідного обсягу повноважень власника квартири.

Незаконність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру вказує і на невідповідність закону укладеного 08 травня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 договору купівлі-продажу вимогам ч.1 ст.658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику.

При цьому спірними договорами купівлі-продажу беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст.1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Наявність вказаних договорів купівлі-продажу, дійсність яких не спростована в судовому порядку, фактично позбавляє Харківську міську раду ставити питання про визнання спадщини відумерлою та набути за територіальною громадою право власності на спадкове майно.

Доводи представника відповідача та висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем того факту, що спірні договори порушують права позивача є безпідставними, та спростовуються письмовими доказами заявою Харківської міської ради від 03 грудня 2014 року про визнання спадщини (у виді спірної квартири) після смерті ОСОБА_7 відумерлою, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2014 року про відкриття провадження у справі за зазначеною заявою (справа №640/21852/14ц) та ухвалою цього ж суду від 24 лютого 2016 року про зупинення провадження у справі до розгляду даної справи.

З огляду на встановлені судом обставини та зміст позовних вимог, посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірної квартири, правового значення для вирішення даного спору не мають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке що ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм права процесуального, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь Харківської міської ради понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року скасувати.

Позов Харківської міської ради задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом - квартиру АДРЕСА_3, видане 22 грудня 2014 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1, зареєстроване за № 1-881,

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 23 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстр. № 2613.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_3, укладений 08 травня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр. № 760.

Стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_3 на користь Харківської міської ради судові втрати, повязані зі сплатою судового здору, по 1929 грн. 20 коп. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_14