Справа № 127/353/17 Провадження № 22-ц/772/1512/2017Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія 44 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,
суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.,
з участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці, треті особи Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання ордеру недійсним та визнання права користування жилим приміщенням,

встановила:
У січні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці (далі КЕВ міста Вінниці) звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 17 жовтня 2016 року військовослужбовцю ОСОБА_3 було видано ордер № 10 на вселення до кімнати АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , не маючи жодних правових підстав для проживання в кімнаті, вселилися самовільно, хоча ордера на неї не мають.

Посилаючись на те, що єдиною підставою для вселення є ордер, КЕВ міста Вінниці, з посиланням на ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, просило виселити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із кімнати АДРЕСА_1 .

У лютому 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суд із зустрічним позовом, у якому просили визнати недійсним ордер від 17 жовтня 2016 року, виданий ОСОБА_3 на кімнату АДРЕСА_1 та визнати за ними право користування спірною кімнатою з тих підстав, що з вересня 2016 року їхня сім`я проживає у спірній кімнаті та з 2012 року потребує поліпшення житлових умов, однак на неодноразові звернення до командування про поліпшення житлових умов, останнє маючи реальну можливість задовольнити їх вимоги, відмовляє їм у поліпшення умов проживання сім`ї.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним ордер від 17 жовтня 2016 року, виданий ОСОБА_3 на кімнату АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні первісного позову КЕВ міста Вінниці відмовлено.

В апеляційній скарзі КЕВ міста Вінниці, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник КЕВ міста Вінниці Томчук М.А. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та адвокат Усов Ю.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л.Є. подала заяву про розгляд справи у її відсутність. У заяві просила врахувати інтереси неповнолітніх дітей.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог КЕВ міста Вінниці, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 був виданий ордер на зайняте житлове приміщення, а відтак визнав цей ордер недійсним. Окрім цього, суд вважав, що позивачі за зустрічним позовом набули право користування спірною кімнатою, оскільки з 2012 року потребують поліпшення житлових умов, однак на неодноразові звернення до командування про поліпшення житлових умов, останнє маючи реальну можливість задовольнити їх вимоги, відмовляє їм у поліпшенні умов проживання сім`ї. У зв`язку з задоволенням зустрічного позову, суд відмовив у задоволенні первісного позову.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Статтею ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що гуртожиток на АДРЕСА_2 перебуває на праві повного господарського відання та балансі КЕВ міста Вінниці.

Рішенням начальника Вінницького гарнізону від 12 жовтня 2016 року військовослужбовцю ОСОБА_3 17 жовтня 2016 року видано ордер на вселення у житлове приміщення - кімнату АДРЕСА_1 .

Також установлено, що сім`я ОСОБА_9 займає кімнату АДРЕСА_1 , яку отримали 7 липня 2008 року на підставі ордеру. Разом з тим останні у вересні 2016 року самоправно зайняли спірне жиле приміщення. Ці обставини сторонами не заперечуються, а відтак доказуванню не підлягають.

Те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зверталися до управління морально-психологічного забезпечення командування Повітряних Сил України, КЕВ Збройних Сил України з проханням поліпшити їх житлові умови підтверджується зверненнями та відповідями на ці звернення, які містяться у матеріалах справи.

Відповідно до вимог статті 128 Житлового кодексу Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету...

Стаття 129 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Пунктом 8 розділу I Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27.04.2015 № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 липня 2015 року № 778/27223 визначено, що жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо.

Організація забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями визначена наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, яким затверджено Інструкцію про забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі Інструкція).

Так, пунктом 5.2. Інструкції визначено, що жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням КЕВ (КЕЧ) району за клопотанням командира військової частини. Список розподілу жилої площі в гуртожитку затверджується начальником гарнізону. Для прийняття рішення про надання жилої площі в гуртожитку командиром (начальником) військової частини подається клопотання начальнику КЕВ (КЕЧ) району на підставі рапорту про надання жилої площі в гуртожитку, зареєстрованого в журналі реєстрації рапортів військовослужбовців щодо надання жилої площі в гуртожитках і місць у спеціально пристосованих казармах та заяв працівників щодо надання жилої площі в гуртожитках, який ведеться у військовій частині представником житлової комісії.

Пунктом 5.3. Інструкції визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку (далі - Спеціальний ордер), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Спеціальний ордер видається не пізніше ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення про гуртожитки вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Отже, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Як слідує із матеріалів справи, 19 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернулася з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про надання жилої площі в гуртожитку.

1 вересня 2016 року командир військової частини НОМЕР_1 звернувся до начальника КЕВ міста Вінниці з клопотанням про виділення старшому солдату ОСОБА_3 кімнати в гуртожитку. На підставі цього клопотання, начальником КЕВ міста Вінниці прийнято рішення, яке оформлене у вигляді списку розподілу, за його підписом та підписом начальника житлової групи КЕВ міста Вінниці та надано на затвердження начальника гарнізону.

12 жовтня 2016 року список розподілу жилої площі в гуртожитку на військовослужбовця ОСОБА_3 був затверджений начальником Вінницького гарнізону, і це, стало підставою для видачі ордера ОСОБА_3 на кімнату в гуртожитку.

Водночас військовослужбовець ОСОБА_1 не звертався у визначеному порядку із рапортом про надання жилої площі в гуртожитку. У матеріалах справи відсутні дані про надходження до КЕВ міста Вінниці клопотання командира військової частини про надання ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку.

Викладене свідчить, що порядок видачі ордеру на кімнату АДРЕСА_1 старшому солдату ОСОБА_3 був дотриманий. Натомість ОСОБА_1 та його сім`я вселилися у спірну кімнату самоправно.

Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 самоправно вселилися в спірне жиле приміщення, то їх необхідно виселити з кімнати АДРЕСА_1 .

Статтями 58, 59 Житлового кодексу Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійсним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах.

Ураховуючи те, що законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку наділена лише ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вселилися до спірної кімнати та проживають в ній у спосіб, який не передбачено законом, то в задоволенні зустрічного позову про визнання ордеру недійсним та визнання права користування жилим приміщенням слід відмовити.

Викладене свідчить, що судом у повному обсязі не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалене у справі судове рішення не є таким, що відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи питання про судові витрати, відповідно до статті 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь КЕВ міста Вінниці 1 378 гривень сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3 168 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 4 546 гривень.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
вирішила:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці 1 378 гривень сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 3 168 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 4 546 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці, треті особи Служба у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання ордеру недійсним та визнання права користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький
Судді: Підпис В.В. Оніщук
Підпис Т.Б. Сало
Згідно з оригіналом
Суддя С.К. Медвецький