У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Комунальне підприємство «Житомирський міський центр земельних відносин», про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 поряд з якою знаходяться земельні ділянки по АДРЕСА_2, що перебувають у власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору дарування.

Вказувала, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок відповідачів у натурі (на місцевості) у протоколі встановлення та узгодження зовнішніх меж та актах відновлення меж у натурі було підроблено її підпис як власника суміжної земельної ділянки.

Просила визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25 квітня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 14 вересня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_6 та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0680 га по АДРЕСА_1

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0121 га по АДРЕСА_2 у м. Житомирі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 25 квітня 2012 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 28 березня 2011 року, зареєстрованого у реєстрі за №1565.

ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,0275 га по АДРЕСА_2 у м. Житомирі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 14 вересня 2012 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 28 березня 2011 року, зареєстрованого у реєстрі за №1565.

Згідно з вимогами ст. ст. 125, 126 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.

У разі набуття права власності на земельну ділянку кількома набувачами або у разі відсутності на відповідному державному акті місця для проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку набувачеві або відчужувачеві земельної ділянки протягом 30 календарних днів з дня подання ним до органу, який здійснює видачу зазначеного акта, документів, передбачених законодавством, видається державний акт на право власності на земельну ділянку.

Із копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_5, при поділі земельної ділянки площею 0,0636 га по АДРЕСА_2 у м. Житомирі, акт відновлення (встановлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_5 від 01 червня 2011 року не містить підпису позивача.

Будь-які інші акти відновлення (встановлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), приймання-передачі межових знаків на зберігання відповідачам та протокол встановлення та узгодження меж земельної ділянки, у матеріалах справи відсутні.

Належних і допустимими доказів чинення відповідачами перешкод позивачу у користуванні власною земельною ділянкою не надано.

З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належали ОСОБА_7 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 22 червня 1999 року виконкомом Житомирської міської ради, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 483 шляхом виділу земельних ділянок.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що при виділі земельної ділянок були змінені межі земельних ділянок відповідно до державного акта серії НОМЕР_5.

Так само матеріали справи не містять доказів щодо порушення прав позивачки при передачі у власність ОСОБА_7 земельної ділянки та винесення її меж у натурі (на місцевості).

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Маляренко А.В.