АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/6892/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Даниленко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, та за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_1, на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (ОСОБА_6) про встановлення факту проживання у фактичних шлюбно-сімейних відносинах, поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року задоволено заяву представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову, скасовано арешт: квартири АДРЕСА_1, квартири АДРЕСА_2, автомобіля ToyotaAuris, державний номер НОМЕР_1, що накладений ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати.

Також, в інтересах ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу ОСОБА_1, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

В апеляційних скаргах посилаються на необґрунтованість висновків суду; вказують на те, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише за наслідками вирішення справи; підстави, за яких вжито цих заходів, не відпали; вказують, що незалежно від зміни імені особи, у спірних правовідносинах все одно приймає участь ця особа.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 доводи апеляційних скарг підтримала.

Представники відповідача проти доводів апеляційних скарг заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що в жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 (відповідно до даних позовної заяви) про встановлення факту проживання у фактичних шлюбно-сімейних відносинах у період з 2006 року до 2008 року та поділ спільного майна, яким вказано квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, автомобіля ToyotaAuris, державний номер НОМЕР_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що з 15 листопада 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 29 липня 2016 року. Вказує, що у період з 2006 року до 2008 року сторони перебували у фактичних шлюбно-сімейних відносинах та у цей період ними набуте нерухоме майно, автомобіль був придбаний в період шлюбу.

Під час провадження у справі ОСОБА_4 уточнювалась позовна заява у зв»язку із неправильним написанням по батькові відповідача (помилково вказано «ОСОБА_6», замість «ОСОБА_6»), а також зміною прізвища, та зазначено відомості про відповідача: ОСОБА_6.

Так, згідно даних Свідоцтва про шлюб, 15 листопада 2008 року сторони зареєстрували шлюб та відповідачу присвоєно прізвище «ОСОБА_6», дівоче прізвище «ОСОБА_6».

Відповідно до даних Свідоцтва про зміну імені від 11 лютого 2017 року, ОСОБА_6 змінила прізвище на «ОСОБА_6».

В суді апеляційної інстанції представники відповідача обставини зміни прізвища підтвердили та не спростовували.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт на рухоме і нерухоме майно, що є об»єктом позовних вимог, а саме квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, автомобіль Toyota Auris, державний номер НОМЕР_1, що належать ОСОБА_6.

Провадження у справі не закінчено, судовий розгляд триває.

В лютому 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, які вжиті відповідно до ухвали від 26 жовтня 2016 року, посилаючись на те, що забезпечення позову здійснено з порушенням вимог законодавства та з втручанням в майнові права заявника. В обґрунтування заяви зазначив, зокрема, що, вживаючи заходи забезпечення позову, суд не переконався щодо обставин чи дійсно між сторонами виник спір, чи є підстави накладати арешт на майно, якщо не встановлений сам факт проживання сторін однією сім»єю і відповідно приналежність майна до спільного сумісного.

Задовольняючи заяву та скасовуючи вжиті заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 на час розгляду справи не зазначено доказів на підтвердження загрози неможливості виконання рішення суду.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв»язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Як роз»яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму).

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Звертаючись із заявою про скасування заходів забезпечення позову, представник відповідача ОСОБА_2 вказує, як підстави для застосування ч.4 ст.154 ЦПК України, не вирішення судом питання щодо покладення на позивача обов»язку внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченню позову; ненадання позивачем доказів на підтвердження того, що майно є спільною сумісною власністю; неврахування права відповідача та встановлено можливий ризик порушення його прав в результаті подання необґрунтованого позову та зловживання процесуальними правами іншою стороною.

Разом з тим, визначені представником відповідача обставини не є підставами, з яким чинне законодавство пов»язує можливість скасування заходів забезпечення позову до прийняття у справі судового рішення.

Так, частина 4 ст. 153 ЦПК України надає право суду, допускаючи забезпечення позову, вимагати від позивача забезпечення його вимог заставою, проте застосування цієї норми є правом суду та само по собі незабезпечення вимог позивача заставою не дає підстав уважати про порушення прав відповідача, а також мати наслідком скасування вжитих судом забезпечувальних заходів.

Окрім того, при вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, суд не вправі надавати оцінку наявним у справі доказам, оскільки ці питання вирішуються під час ухвалення рішення у справі, натомість суд повинен пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Твердження представника відповідача ОСОБА_2 про те, що відсутні підстави накладати арешт на майно, якщо не встановлений сам факт проживання сторін однією сім»єю і відповідно приналежність майна до спільного сумісного, є хибними, суперечать вимогам законодавства та визначеному законом інституту забезпечення позову.

Оскільки в цій справі встановлення факту проживання однією сім»єю і визнання спірного майна спільним сумісним становить предмет позову, тобто матеріально-правову вимогу, що випливає із спірних правовідносин, питання доведеності цих вимог має вирішуватись судом під час ухвалення судового рішення, а не при вирішенні питання підставності вжиття заходів забезпечення позову.

Твердження представників відповідача про те, що судом накладено арешт на майно особи, яка не залучена до розгляду справи, є хибними та відхиляються колегією суддів.

Зміна прізвища фізичної особи після відкриття провадження у цивільній справі не є підставою для вирішення питання про заміну належного відповідача, оскільки сама по собі зміна прізвища не має наслідком заміну суб»єкта спірного матеріального правовідношення.

Твердження в заяві про скасування заходів забезпечення позову про встановлення можливого ризику порушення прав відповідача в результаті подання необґрунтованого позову та зловживання процесуальними правами іншою стороною, є припущенням представника відповідача, яке само по собі не дає підстав для висновку про відсутність спору між сторонами, окрім того, частиною 1 ст.155 ЦПК України визначено право особи, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, на відшкодування збитків, завданих таких забезпеченням.

Вжиті заходи забезпечення позову у цій справі безпосередньо пов»язані із предметом позову, не порушують прав власника майна, а лише на певний час встановлюють заборону його відчужувати.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 на час розгляду справи не зазначено доказів на підтвердження загрози неможливості виконання рішення суду, що визнано судом як підставу для скасування заходів забезпечення позову, суперечить вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, суд не урахував, що підстави, за яких вони вживаються, є оціночними та не можна наперед дійти беззаперечного висновку про майбутні дії відповідача, натомість представником відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції вказано про створення вжитими заходами забезпечення перешкод ОСОБА_6 розпорядитися належним їй майном, що може створити перешкоди досягненню правового ефекту, із яким пов»язані позовні вимоги.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 304, 305, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, та апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_1, задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року скасувати та поставити нову, якою в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов