У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03 квітня 2015 року відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 30 000 грн, які повинен був повернути до 15 листопада 2015 року, що було посвідчено розпискою. Із закінченням терміну позики ОСОБА_3 відмовився віддавати борг, посилаючись на відсутність грошей.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. ст. 1046, 1047, 1048, 625, 526, 530, 533 ЦК України позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 30 січня 2017 року просив стягнути на його користь з відповідача 30 000 грн боргу за договором, 11 319,05 грн - процентів за користування грошовими коштами, 4 650 грн інфляційних втрат, 1068,90 грн - три відсотки річних, та судові витрати.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за договором позики від 03 квітня 2015 року 30 000 грн боргу, 11 319,05 грн - процентів за користування грошовими коштами, 4 650 грн інфляційних втрат, 1 092,33 грн - три відсотки річних, а всього 47 061,38 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 березня рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2017 року в частині задоволених вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами в сумі 11 319,05 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Рішення в частині стягнення інфляційних втрат 4 650 грн та загальної суми стягнення 47 061,38 грн змінено, зменшивши суму стягнення інфляційних втрат з 4 650 грн до 4 317,78 грн, а загальну суму стягнення з 47 061,38 грн до 35 410 грн.

У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування грошовими коштами та залишити в силі в цій частині рішення Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2017 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позичальник ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконав, то право позикодавця ОСОБА_2 порушено і підлягає судовому захисту, а оскільки позивачем доведено ті обставини, на які він посилався, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема в частині щодо суми боргу, наявності права на отримання процентів та їх розміру, розміру інфляційних втрат та обрахованої суми трьох відсотків річних, тому позов підлягає задоволенню повністю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що розписка від 03 квітня 2015 року у підтвердження укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору позики не містить умови про сплату процентів від суми позики, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення процентів у сумі 11 319, 05 грн.

Оскільки заявник не погоджується з рішенням апеляційного суду лише в частині вирішення позову щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами, в іншій частині рішення апеляційного суду на предмет порушення норм матеріального та процесуального права не перевіряється.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова