Провадження № 2/520/1674/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,-

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом про стягнення аліментів на своє утримання з ОСОБА_2, мотивувавши позовні вимоги тим, що він має повнолітніх працюючих синів ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на пенсійному забезпеченні за вислугою років з 06.01.2000 року, та знаходиться у скрутному матеріальному становищі, маючи незадовільний стан здоровя, а відповідач ОСОБА_2 має змогу на надання коштів для утримання батька, оскільки отримує великий дохід у власності нерухоме та рухоме майно. Звернення позивача до сина щодо надання коштів на своє утримання залишенні останнім проігнорованими, що змусило ОСОБА_1 на звернення до суду з дійсним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснюючи що раніше витрачав багато часу та коштів на свого сина, допоміг йому отримати вищу освіту і тому вважає за необхідно стягнути саме з відповідача аліменти на утримання батька.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, підтримуючи надані суду заперечення, та наполягав на тому, що його батько отримує пенсію та додатковий дохід, як наймодавець належних йому земельних ділянок. Крім того відповідач зауважував, що до останнього часу в нього з батьком були доброзичливі відносини, батько до нього з вимогами про надання коштів на своє утримання не звертався, більш того, відповідач в добровільному порядку надавав батьку кошти на його потреби, подарував йому транспортний засіб, надав кошти на його ремонт, допомагав батькові у будівництві та ремонті будинку. Також відповідач пояснив, що батько ніколи не був обмежений у користуванні належною йому на праві спільної власності квартирою, однак сам обрав інше місце життя.

Також, відповідач до початку розгляду справи по суті пропонував позивачу визначитись із розміром необхідної для лікування суми, та зобовязувався сплатити всі необхідні для лікування витрати, однак позивач не погодився на пропозиції відповідача, та наполягав на розгляді його позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, яки виникли між сторонами по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю ( ч.1 ст. 203 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на даний час перебуває на пенсійному обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області і отримує пенсію за вислугу років, сума пенсії отримана останнім за період часу з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року становить 8720,69 гривень. ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько з дітьми та їх матірю не мешкає, а постійно проживає у Чечельницькому районі Вінницької області с. Білий Камінь, вул. Шпильова,5 з іншою сімєю. У власності позивача є нерухоме майно, у тому числі, земельні ділянки яки він здає у оплатне користування (оренду), а також використовує сільське господарство з метою задоволення своїх потреб у продуктах харчування.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що щомісячний дохід позивача вище прожиткового мінімуму встановленого Кабінетом міністрів України на 2017 рік. Прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості» ( визначено у Законі України « Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року). Таким чином відсутні докази того, що позивач потребує матеріальної допомоги.

Позивач - пенсіонер МВС, перебуває на диспансерному обліку у дільничного терапевта з приводу цукрового діабету ІІ типу з 2007 року, та безоплатну медичну допомогу отримує у ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Одеській області» та КУ « Чечельницька лікарня планового лікування». Протягом 2016 року та першого кварталу 2017 року ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні та стаціонарному лікуванні не перебував, не є інвалідом, за останні 1,5-2 року до ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Одеській області» не звертався, тому визначити стан тяжкості його хвороби на даний час не є можливим, наявність цукрового діабету ІІ типу може трактуватись як середньої тяжкості, що відображено у листі начальника ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Одеській області» №33/36-298 від 08.06.2017 року.

В даному випадку суду не доведено наявність у позивача тяжкої хвороби, інвалідності або немічністю, що є підставою для стягнення з дітей додаткових витрат.

Судом, також, приймається до уваги, що згідно довідки про доходи №131 від 11.05.2017 року за період з листопаду 2016 року по квітень 2017 року ОСОБА_4 нарахована заробітна плата у розмірі 79497,00 грн. У відповідача на утриманні перебуває двоє дітей ОСОБА_5, 23.08.2007 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та дружина ОСОБА_7, оскільки остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Тобто на даний час основний дохід сімї відповідача це його заробітна плата.

У відповідності до довідці про доходи ОСОБА_3 за період з січня по квітень 2017 року йому нараховане грошове забезпечення у розмірі 38550,40 грн.

Суд звертає увагу на те, що вимоги щодо стягнення аліментів заявлені тільки до одного сина, а в силу вимог ст.205 ч.2 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Тобто судом встановлено, що навіть в силу того, що ОСОБА_1 є пенсіонером та хворий на цукровий діабет ІІ типу, у нього є можливість себе утримувати, та відсутні підстави для стягнення з дітей додаткових витрат, у звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення коштів на його утримання задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.