УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В.,Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання правочину недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 11 лютого 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та ОСОБА_4; стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 25000 грн.

Позов мотивовано тим, що на початку лютого 2016 року позивач у мережі інтернет на сайті автомобільних оголошень «Аuto Rіа» знайшов оголошення про продаж автомобіля марки «ВАЗ 2114», 2012 року випуску за ціною 62000 грн. Приїхавши до офісу представник компанії ОСОБА_5 показала позивачу на комп'ютері автомобіль марки «ВАЗ 2114», який знаходиться на складі цієї лізингової компанії у м. Харків. На запитання позивача щодо низької ціни вона повідомила, що це залишок з 2012 року і необхідно сплатити 25000 грн і укласти договір, після чого 17 лютого 2016 року позивач отримає автомобіль. На прохання позивача надати для ознайомлення договір представник компанії повідомила, що договір буде надано лише після сплати початкового внеску від вартості автомобіля. Сплативши у банку вказану суму 25000 грн, позивач подав квитанцію і йому надали договір. У договорі вбула казана більша сума та інший автомобіль марки «ЗАЗ Vida». Представник компанії повідомила, що зазначена у договорі сума не стосується позивача і підготувала надрукований бланк заяви на ім'я адміністрації ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в якій вказала заміну автомобіля марки «ЗАЗ Vida» на автомобіль марки «ВАЗ 2114», його вартість та термін поставки. Повіривши переконанням представника компанії позивач підписав договір фінансового лізингу від 11 лютого 2016 року, який вважає недійсним, оскільки представником ТОВ «ЛК «Ваш Авто» приховано відсутність у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу. Позивач вказує на те, що такими діями його було введено в оману, що є істотною обставиною. Крім того, у даному випадку відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль є індивідуально визначеною річчю, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №001754 від 11 лютого 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_4 Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача кошти в розмірі 25000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов по суті правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 в мережі інтернет на сайті автомобільних оголошень «Auto Ria» знайшов оголошення про продаж автомобіля марки «ВАЗ 2114», 2012 року випуску за ціною 62000 грн.

В приміщенні офісу у м. Івано-Франківськ по вул. Незалежності, 56 «А» представником компанії відповідача позивача ознайомлено про наявність автомобіля марки «ВАЗ 2114», який знаходиться на складі цієї лізингової компанії м. Харкові.

Позивач був повідомлений, що для отримання вказаного автомобіля йому необхідно сплатити 25000 грн і укласти відповідний договір.

Сплативши в банку вказану відповідачем суму 25000 грн та надавши відповідну квитанцію, позивачу на підпис надано договір, у якому була вказана більша сума та інший автомобіль марки «ЗАЗ Vida».

Представник компанії повідомила, що зазначена у договорі сума не стосується позивача і підготувала надрукований бланк заяви на ім'я адміністрації ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», в якій вказала про заміну автомобіля марки «ЗАЗ Vida» на автомобіль марки «ВАЗ 2114», його вартість та термін поставки.

11 лютого 2016 року між ТОВ «ЛК «Ваш авто» та позивачем був укладений договір фінансового лізингу, відповідно до якого останній мав отримати автомобіль.

Відповідно до умов договору відповідач придбаває у свою власність транспортний засіб і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах договору.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що відповідач не має статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням фінансових послуг; позивач не отримав необхідну, доступну та достовірну інформацію, яка повинна бути надана до придбання товару і тому укладенням договору фінансового лізингу позивача було введено в оману.

Апеляційний суд у повній мірі не погодився з такими висновками суду першої інстанції та виходив з того, що відповідач дійсно не є фінансовою установою, разом з тим, має право здійснювати послуги з фінансового лізингу: відповідно до копії довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» взята на облік як така, що має право надавати фінансові послуги 11 червня 2015 року. Оспорюваний договір укладено 11 лютого 2016 року. Тобто, договір був укладений після взяття відповідача на зазначений облік.

Згідно висновків апеляційного суду, та обставина, що у відповідача відсутня відповідна ліцензія на здійснення вказаної господарської діяльності, не є підтвердженням незаконності оспорюваного договору, оскільки відповідно до відповіді з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 22 березня 2016 року розроблені цим органом ліцензійні умови Кабінетом Міністрів України ще не затверджено. Тобто ці умови відсутні, а відповідно до 4.2 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий суд помилково виходив з відсутності у відповідача права на укладення договору фінансового лізингу, разом з тим, вважав, що такі неточності не є підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки воно містить обґрунтування щодо введення позивача в оману, надання недостовірної інформації стосовно предмета лізингу і саме в цьому виражається обман.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується повною мірою з такими висновками апеляційного суду, оскільки суд першої інстанцій правильно виходив з того, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, проте як встановлено судом, у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансової діяльності.

Разом з тим, помилковість висновків апеляційного суду щодо наявності у відповідача права на укладення договору фінансового лізингу, не є достатньою підставою для скасування, постановленої ним правильної по суті ухвали про залишення без змін рішення місцевого суду, оскільки судами встановлено порушення відповідачем вимог п. 4 ч. 1 ст. 4, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та обставини, які за приписами ст.230 ЦК України, є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Крім того, місцевий суд, задовольняючи позов, правильно посилався на ч.1 ст.220 ЦК України щодо недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору та його нікчемність з цих підстав.

Згідно зі ст. 799 ЦК Українидоговір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказаний висновок відповідає висловленій Верховним Судом України позиції у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків місцевого та апеляційного судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зі ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та в цілому вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої та апеляційної інстанції з урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованих висновків про визнання оспорюваного договору недійсним та застосування реституції.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
О.С. Ткачук