О К Р Е М А Д У М К А
07 червня 2017 року м. Київ
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року, постановленою у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про стягнення заборгованості по виплатам при звільненні, касаційну скаргу Міністерства інфраструктури України відхилено, рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07 квітня 2016 року залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновком апеляційного суду про те, що надані відповідачем акти перевірки територіальної державної інспекції праці у Херсонській області Міністерства соціальної політики України від 15 вересня 2011 року і від 29 грудня 2011 року містять розбіжності щодо факту проведення розрахунку із ОСОБА_1 та зазначено, що станом на 15 вересня 2011 року остаточно розрахунок з ним не проведено, розрахунок задепоновано. Вказані акти відображають результати перевірки учбового комбінату за період 2011 року, тому підстави позову ОСОБА_1 спростувати не можуть, отже, не можуть бути беззаперечними, тобто належними доказами, факт проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 належних йому сум.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація невикористаної ним відпустки за період роботи: з 01 червня 2009 року по 01 червня 2010 року та з 01 червня 2010 року по 01 квітня 2011 року, відповідно до п. 7 Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), (одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки) відповідно за 56 і 42 календарних днів.
Однак з такими висновками колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ повністю погодитись не можна.
Так, наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 01 червня 2009 року ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов'язки директора Херсонського державного обласного навчально-курсового комбінату з 04 червня 2009 року.
Наказом від 01 квітня 2011 року його було звільнено із займаної посади з 01 квітня 2011 року у зв'язку із виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП України.
Указом Президента України від 12 травня 2011 року № 581 установлено, що Міністерство інфраструктури України є правонаступником Міністерства транспорту та зв'язку України (крім прав та обов'язків, пов'язаних із реалізацією функцій у сфері телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України), а також Міністерства культури і туризму України в частині функцій з реалізації державної політики у сфері туризму.
ОСОБА_1 у період з 04 червня 2009 року очолював Херсонський державний навчально-курсовий комбінат, який був юридичною особою до 26 лютого 2014 року, і він як керівник закладу ніс відповідальність за своєчасне нарахування і виплату заробітної плати та здійснення всіх необхідних розрахунків.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство інфраструктури України внести до трудової книжки запис про звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов'язки директора Херсонського державного обласного навчально-курсового комбінату з 01 квітня 2011 року згідно наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 01 квітня 2011 року № 53-0.

В іншій частині позову відмовлено.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 24 червня 2015 року, постановлену у цій справі та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 11 листопада 2015 року вказувала на допущені апеляційним судом порушення, зокрема вирішуючи спір, суд не надав належної оцінки тому, що ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У порушення зазначеної норми апеляційний суд під час нового розгляду справи в апеляційному порядку не врахував у достатньому обсязі вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року та не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності.

За таких обставин висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про те, що касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, а також про те, що при апеляційним судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права є помилковим, оскільки апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права та не враховано у достатньому обсязі вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та не перевірено належним чином доводів апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, що є підставою для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.Г. Іваненко