АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1246/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю:

представників позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8

представника відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

22 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.06.2012 року ОСОБА_10 отримала кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка своєчасно не повернула кредитні кошти, у звязку з чим станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 41841,22 грн., яка складається з: 1991,29 грн. - заборгованість за кредитом; 33601,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3779,39 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1968,63 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути вказану суму заборгованості з відповідачки.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.06.2012 року в сумі 41841 грн. 22 коп. та судові витрати в сумі 1600 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 27 червня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_10 отримала кредитну картку «Кредитка Універсальна» з відповідним встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6).

На підтвердження укладення кредитного договору відповідачкою було заповнено Анкету-Заяву, в якій вказано, що заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідачка була ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді (а.с. 6).

Відповідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З наведеного вбачається, що кредитний договір, укладений між сторонами, є договором приєднання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Позивачем надано розрахунок заборгованості, що виникла у звязку з невиконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором, який суд першої інстанції вірно взяв до уваги як належний та допустимий доказ.

Стаття 60 ЦПК України покладає обовязок доказування та подання доказів на обидві сторони, а не лише на позивача, як помилково вважає апелянт. Так, відповідачкою не надано відповідних доказів на підтвердження заперечень з приводу розміру отриманого кредиту та розрахунку заборгованості.

В запереченні проти позову та апеляційній скарзі ОСОБА_10 вказує, що оскільки наданий позивачем ОСОБА_11 з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, не містить підпису відповідачки, вона вважає, що позивачем не доведено, що під час підписання Анкети-заяви вона була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки питання встановлення недійсності правочину відповідачкою не заявлялось і відсутні докази не укладення кредитного договору, колегія суддів враховує Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем.

Крім того, в Анкеті-заяві, підписаної відповідачкою вказано, що Умови і Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua та ОСОБА_10 зобовязалась виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 6 зворот).

Таким чином, колегія судів вважає, що відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, однак, допустила виникнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у звязку з порушенням відповідачкою зобовязань за кредитним договором від 27.06.2012 року, станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 41841,22 грн., яка складається з: 1991,29 грн. - заборгованість за кредитом; 33601,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3779,39 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1968,63 грн. - штраф (процентна складова). Тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача.

З огляду на викладене, судом першої інстанції було винесено законне та обґрунтоване рішення, яке не підлягає зміні чи скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними доказами, тому не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхиляє, а рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2017 року у даній справі залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :