Номер провадження: 22-ц/785/2743/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду), про визнання права власності,

встановила:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання (догляду), про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 липня 2014 року між чоловіком позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено Договір довічного утримання (догляду), який посвідчено ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 1780 (серія HAB 344518) (надалі за текстом - Договір).

За умовами укладеного між сторонами Договору, ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_4 квартиру під № 175 в будинку № 154 по проспекту Добровольського в м. Одесі, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності (серія ЯЯЯ №076520), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 07.02.2005 року. Взамін чого Набувач ОСОБА_4 (відповідач у справі) зобов'язалась забезпечувати ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_6 утриманням та доглядом довічно.

Факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 підтверджується Свідоцтвом про одруження (серія ІІ-ЯК №0287438) виданим Одеським міським РАЦС 12.11.1966 р. (копія додається).

Пунктом 2.1. Договору визначено розмір матеріального забезпечення з утримання (догляду), яке повинно було надаватись щомісяця ОСОБА_8 ОСОБА_6 та - ОСОБА_10, як дружині ОСОБА_8 у сумі двох мінімальних пенсій.

Додатково, у відповідності до п. 2.2. Договору, ОСОБА_11, зобов'язалась здійснювати утримання (догляд) у вигляді:

а) надання побутових послуг (прання постільної білизни - один раз на 14 днів, послуги перукарні - один раз на місяць, ремонт за потребою побутової техніки, а також аудіо-, відеотехніки тощо).

б) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів.

в) оплати проживання, комунальних та інших послуг.

У разі смерті ОСОБА_8 (ОСОБА_6Ф.) та його дружини (ОСОБА_9), ОСОБА_11 зобов'язалась поховати їх (пп. 3.2.2. Договору).

Однак, до сьогодні Відповідач не виконує свої обов'язки згідно досягнутої між сторонами домовленості, відсторонилася від надання матеріального забезпечення та догляду.

Крім того, починаючи від дати укладання Договору до 31.08.2015 року включно, Відповідач зобов'язана була щомісяця здійснювати матеріальне забезпечення в сумі двох пенсій, що дорівнює 1954, 94 грн на місяць, а починаючи з 01.09.2015 року - 2148 грн на місяць. Однак відповідачка не виконує обов'язок щодо матеріального забезпечення та утримання. Обумовлені в Договорі кошти Відповідачем жодного разу не надавались ані позивачці ОСОБА_9, ані її чоловіку ОСОБА_6

Позивачка також посилається на те, що їй, ОСОБА_9, 31.01.1995 pоку на підставі висновку МСЕК встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково (копія довідки серії і МСЕ № 136915 додається).

ОСОБА_6 29.10.2002 року на підставі висновку МСЕК, також, встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково.

Згідно виписки - епікризу з історії хвороби № 23537, ОСОБА_9 встановлено діагноз: виражений посттравматичний хронічний конвексітальний арахноідит з гідроцефалією. Дисциркуляторна енцефалопатія. Кризовий перебіг з частим кризовим станом. Лікарем рекомендовано прийом вітамінотерапії, психотропних енцефабола, ноотропіла / при нападах еуфілін, реланіум, а також гіпотензивна терапія, що сприяє запобіганню та уповільненню прогресуванню захворювання.

В звязку з чим, позивачка разом із чоловіком потребували постійного стороннього догляду та допомоги, проте, незважаючи на необхідність у медичних обстеженнях та лікуванні, відповідачка не цікавилась їх станом здоровя. Всіма медичними препаратами, вона з чоловіком забезпечували себе самостійно та за власні кошти.

11 січня 2015 року помер чоловік позивачки ОСОБА_6

Всі витрати пов'язанні з похованням чоловіка були оплачені позивачкою за рахунок власних коштів. ОСОБА_4 відмовилась від поховання ОСОБА_6

Після смерті чоловіка стан здоров'я позивачки погіршився, вона потребує медичного обстеження та лікування, проте вимушена купувати ліки самостійно. Відповідач ігнорує її звернення щодо потреби у лікуванні та ліках.

Загалом виконання умов Договору після смерті чоловіка ОСОБА_6, звелося до спілкування з Відповідачем в телефонному режимі.

На підставі викладеного, позивачка просила:

1. Розірвати Договір довічного утримання (догляду), який посвідчено 17 липня 2014 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 1780 (серія HAB 344518).

2. Визнати за нею, ОСОБА_3, 17.09.1941 право власності на квартиру під № 175 в будинку № 154 по проспекту Добровольського в м. Одесі.

В судовому засіданні позивачка, а також її представник підтримали позовні вимоги. Так, позивачка в процесі розгляду справи пояснила, що відповідачка фактично свої обовязки за договором не виконувала. Всю матеріальну та фізичну допомогу надавали їй сусіди, а також племінник. За квартиру вона сплачувала самостійно. Позивачка пояснила, що вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням купити їй продукти харчування та допомогти в побуті. Однак до позивачки проходила лише мати відповідачки, яка інколи приносила продукти харчування, за що просила розрахуватись. Позивачка кожного разу розраховувались за продукти харчування.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачка намагалась постійно виконувати свої обовязки за договором. Так, з початку укладення договору вона відвідувала ОСОБА_6 та ОСОБА_3, надавала їм необхідну матеріальну допомогу, а також допомагала з побутом. В той же час, вони ніколи не просили надавати їм матеріальну допомогу, оскільки бажали вирішувати свої проблеми самостійно. Після смерті ОСОБА_6 відповідачка вирішила поховати його за власні кошти, проте позивачка ОСОБА_3 відмовилась приймати будь-які кошти на поховання. Останнім часом відповідачка намагалась спілкуватись з позивачкою, надавати їй необхідну допомогу, проте позивачка відмовляється з нею спілкуватись та приймати відповідну допомогу. Крім того, 15.12.2016 р. відповідачка здійснила електронний переказ коштів в сумі 38500 грн. на ім'я позивачки через Укрпошту, підтвердженням чого є фіскальний чек №054, проте позивачка відмовилась приймати кошти.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Договір довічного утримання (догляду) від 17.07.2014р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, у реєстрі №1780 розірвано.

Припинено право власності ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_1, яка їй належить на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, у реєстрі №1780.

Повернено первинну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_2), яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності (серія ЯЯЯ №076520), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ОСОБА_12 07 лютого 2005р. та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 01.04.2005р. за реєстраційним номером № 10360765, номер запису № 338 в книзі 47к-71.

Припинено заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, що була накладена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, у реєстрі №1781.

Стягнено з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь Держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

На вказане рішення суду представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Полянському Віталію Федоровичу на підставі Свідоцтва про право власності (серія ЯЯЯ № 076520), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 07 лютого 2005 року, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 01.04.2005 року за реєстраційним номером 10360765, номер запису 338 в книзі 47к-71 належала квартиру під № 175 в будинку № 154 по проспекту Добровольського в м. Одесі.

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 одружились 12.11.1966 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження (серія ІІ-ЯК №0287438) виданим Одеським міським РАЦС 12.11.1966 року.

07 липня 2014 року між чоловіком позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено Договір довічного утримання (догляду), який посвідчено ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі під № 1780 (серія HAB 344518) (надалі за текстом - Договір). (а.с. 6-7)

Відповідно до п. 1.1 договору Полянський Віталій Федорович передає у власність Савіній Людмилі Олександрівні квартиру під № 175 (сто сімдесят п'ятим) в будинку під № 154 (сто п'ятдесят четвертим) по проспекту Добровольського в м. Одесі, яка належить на праві спільної сумісної власності Відчужувану Полянському Віталію Федоровичу та його дружині Полянській Ользі Костянтинівні. Взамін чого Набувач зобов'язується забезпечувати Відчужувача та Полянську Ольгу Костянтинівну (надалі - «Дружина»), що мешкає в м. Одесі, пр. Добровольського, 154, кв. 175, утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісяця має надаватись Набувачем ОСОБА_8 та його дружині оцінюється сторонами у сумі двох мінімальних пенсій.

Згідно п. 2.2. договору Утримання (догляд) визначається у вигляді:

а) надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 14 днів, послуги перукарні - один раз на місяць, ремонт за потребою побутової, а також аудіо-. відеотехніки тощо).

б) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів.

в) оплати проживання ОСОБА_8 та його Дружини, комунальних та інших послуг.

Пунктом 3.1. договору встановлені права ОСОБА_8:

3.1.1.Вимагати своєчасного та повного здійснення надання від Набувача згідно умов цього Договору;

3.1.1.Вимагати розірвання Договору та повернення квартири у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов'язків за цим Договором.

Пунктом 3.2 договору встановлені обов'язки Набувача:

3.2.1.У встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати умови цього Договору.

3.2.2.У разі смерті ОСОБА_8 та його Дружини поховати їх.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з договору довічного утримання (догляду).

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідачка не виконувала свої обовязки за договором, а матеріальну та фізичну допомогу надавали їй сусіди, а також племінник. Позивачка зазначила, що вона неодноразово зверталась до відповідачки з проханням купити їй продукти харчування та допомогти в побуті. Однак до позивачки проходила лише мати відповідачки, яка інколи приносила продукту харчування, за які просила розрахуватись. Позивачка кожного разу розраховувались за продукти харчування.

В процесі розгляду справи були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона проживає поряд з позивачкою ОСОБА_3 на одній сходовій площадці. Вона знає, що ОСОБА_3 допомагає сусідка ОСОБА_14, а ОСОБА_4 вона взагалі жодного разу не бачила. При цьому, вона лише зустрічала одного разу матір ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона спільно з її чоловіком допомагали ОСОБА_3 під час похорон ОСОБА_6, всі витрати, повязані з організацією похорон здійснила саме ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона бачила, що ОСОБА_17, спільно з дочкою ОСОБА_4 були в будинку, а також сплачували комунальні послуги.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона спільно з дочкою ОСОБА_4 приходили до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 2-3 рази на тиждень. Вони купували продукти харчування та ліки, допомагали в побуті, надавали необхідну матеріальну допомогу. Вони дізнались про смерть ОСОБА_6 та намагались надати ОСОБА_3 матеріальну допомогу на поховання, проте вона відмовилась приймати будь-які кошти.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що її сестра ОСОБА_17 регулярно відвідувала ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та надавала їм необхідну допомогу. При цьому, ОСОБА_17 допомагала в організації похорон ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона знає, що ОСОБА_17 спільно з дочкою ОСОБА_4 допомагали ОСОБА_6 та ОСОБА_3, оскільки працювала двірником у будинку. В той же час, в квартирі ОСОБА_3 вона не бувала, а тому все знає лише зі слів мешканців будинку.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_17 постійно допомагала ОСОБА_3, виїжджала кожного разу за її викликом.

Таким чином, в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_15 підтвердили факт, що відповідачка ОСОБА_2 фактично не відвідувала ОСОБА_3, а також не надавала їй необхідної допомоги.

Свідок ОСОБА_17 є матірю відповідачки ОСОБА_2, а тому суд критично ставиться до її пояснень. В той же час, з пояснень свідка вбачається, що саме вона надавала ОСОБА_6 та ОСОБА_3 необхідну допомогу, придбавала продукту харчування та ліки.

В матеріалах справи дійсно є журнал відвідувань позивачки, проте в ньому відсутні будь-які докази того, що такі дії приймала позивачка, як належне виконання умов договору та відсутні її підписи.

В матеріалах справи також є оригінали чеків на придбання продуктів харчування, проте обсяг даних покупок не дорівнює сумі, які встановлена п. 2.1. договору.

Так, відповідно до п. 2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісяця має надаватись Набувачем ОСОБА_8 та його дружині оцінюється сторонами у сумі двох мінімальних пенсій.

В судовому засіданні правильно було встановлено, що відповідачка не надавала будь-яких матеріальних коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Вищевказаний факт в судовому засіданні підтвердив представник відповідача, проте пояснив, що відповідачка намагалась перерахувати дані кошти позивачці, але вона відмовилась їх отримати.

Судом вірно було встановлено, що дійсно 15.12.2016 року відповідачка здійснила електронний переказ коштів в сумі 38500 грн на ім'я позивачки через Укрпошту, підтвердженням чого є фіскальний чек №054, проте позивачка відмовилась приймати кошти.

Необхідно відзначити, що таке перерахування коштів вже відбулось під час розгляду справи по суті, а тому, суд обгрунтовано вважав, що даний факт неможливо врахувати як належне виконання умов договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_12, ОСОБА_19 вбачається, що фактично відвідувала ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ОСОБА_17, тобто мати відповідачки ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване.

У договорі довічного утримання (догляду), який був укладений між сторонами не встановлено умов покладення виконання своїх обовязків боржником на іншу особу.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі викладеного, суд правильно вважав, що відповідачка не виконувала умови договору, а саме: п.п. 2.1., 2.2 договору.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Таким чином, дійсно необхідно договір довічного утримання (догляду) від 17.07.2014р., укладений між Полянським Віталієм Федоровичем та Савіною (Ляшенко) Людмилою Олександрівною, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., у реєстрі №1780 розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

ОСОБА_8 за договором ОСОБА_6 помер 11 січня 2015 року, актовий запис № 535 від 12.01.2015 року, зареєстрований Відділом ДРАЦС ОМУЮ. (а.с. 21)

Таким чином, суд правильно вважав, що виникли правовідносини щодо спадкоємства прав та обовязків померлого відчужувача, а тому неможливо визнавати за позивачкою право власності на спірну квартиру, оскільки вона є спадковим майном.

В даному випадку необхідно припинити право власності ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на квартиру АДРЕСА_1, яка їй належить на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, у реєстрі №1780 та повернути первинну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_2), яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності (серія ЯЯЯ №076520), виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ОСОБА_12 07 лютого 2005р. та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 01.04.2005р. за реєстраційним номером № 10360765, номер запису № 338 в книзі 47к-71. При цьому, необхідно припинити заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, що була накладена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, у реєстрі №1781.

В той же час, позивачка не позбавлена можливості отримати квартиру у власність в порядку спадкування.

Суд також вірно зазначив, що оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, то з відповідачки на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Надані відповідачем оригінали чеків, на які посилається апелянт, також підтверджують факт неналежного виконання відповідачем своїх обовязків за Договором та з порушенням цього Договору, так як з чеків вбачається, що ліки купувались не за рецептами, продукти харчування купувались як відповідачем ОСОБА_2, так і зовсім сторонніми особами ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22.

Представник апелянта також в судовому засіданні визнав ту обставину, що зобовязання дійсно не виконувались належним чином відповідачем, у звязку із чим і було прийнято рішення в ході розгляду справи направити Укрпоштою кошти в сумі 38000 грн.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді П.М. Черевко

ОСОБА_14