Справа № 146/1364/16-ц Провадження № 22-ц/772/1282/2017Головуючий в суді першої інстанції Скаковська І. В.
Категорія 27 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.М., Марчук В.С.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, за апеляційною скаргою ПАТ «Брокбізнесбанк» на рішення Томашпільського районного суду від 22.03.2017 року,-

В с т а н о в и л а :

19.10.2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10 .11. 2011 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (на даний час ПАТ «Брокбізнесбанк») укладено кредитний договір № 11Ф-39,згідно якого банк надає ОСОБА_2 кредит у сумі 300 000 грн строком з 10.11.2011 року по 10 11.2014 року зі сплатою відсотків за користування у розмірі 20% річних та видачею кредиту після угоди про забезпечення виконання . В забезпечення виконання зобов'язань по ньому між банком і відповідачем 11.11.2011року був укладений договір іпотеки,згідно якого банку в іпотеку було передано цілісний майновий комплекс хлібзаводу, загальною площею 915 квадратних метрів по АДРЕСА_1 .Додатковими угодами №1 та №2 до кредитного договору від 24.11.2011 року було передбачено надання траншу в розмірі 300000 грн. та змінено відсоткову ставку до 22% річних ,а від 23.07.2013 року - передбачено надання траншу в розмірі 100000 грн. та погоджено графік повернення кредиту та відсотків.Зазначили,що банк свої зобов'язання виконав і кредит надав,а ОСОБА_2 своїх зобов'язань по договору не виконує,внаслідок чого з останнього рішенням Томашпільського районного суду від 24.11.2012 року було стягнуто заборгованість в розмірі 73 307,77 грн. і постановою державного виконавця від 10.06.2016 року було відкрито виконавче провадження,яке на час звернення з даним позовм не виконане.

Вказали на те,що в зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо сплати процентів і на тривале невиконанняе рішення суду банк продовжував нараховувати за період з 11.11.2014 по 11.10.2016 року заборгованість по відсотках та штрафні санкції ,заборгованість станом на 12.10.2016 року складає суму 245 410,55 грн. ,з яких заборгованість : за кредитом - 52053,33 грн.,за відсотками - 30880,42 грн.,неустойка за прострочення сплати процентів - 17 472,81 грн.,інфляційні нарахування за прострочений кредит - 225,38 грн., інфляційні нарахування за прострочені проценти -12 590,72 грн.,3% річних за основним зобов'язанням -3 485 грн.,3% річних за несплаченими процентами - 1191,33 грн.,неустойка за невиконання чи неналежне виконання умов кредитного договору-260,27 грн.,штраф за порушення умов іпотечного договору - 39 137,50 грн.

Посилаючись на існування заборгованості та на права,надані іпотекодержателю ст.ст.33,35 ,ЗУ «Про іпотеку» ,просили звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності на цілісний майновий комплекс хлібзаводу ,вартістю 1 699 200 грн. та стягнути з відповідача судові витрати 1378 грн.

В ході розгляду справи позивач змінив позовні вимоги , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 12.10 2016 року на загальну суму 245410,55 грн., просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотечного майна з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною згідно зі звітом про оцінку майна на 08 вересня 2016 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Канзас ріал естейт» », що становить 1 699 200 грн.

20.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ«Брокбізнесбанк» про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки у зв'язку з припиненням основного зобов'язання, посилаючись на те, що боржником ОСОБА_2 02.11.2016 року на рахунок Томашпільського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області перераховано заборгованість у сумі 80 705,54 грн.,а державним виконавцем Томашпільського районного ВДВС 11.11.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.Вважаючи кредитне зобов'язання з 02.11.2016 року виконаним ,а іпотеку на підставі п.п. п. 6.2.1. та п. 6.2. іпотечного договору припиненою ,вказує на відсутність підстав для задоволення вимог банку у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки вартістю 1699200 грн..

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.03.2017 року в задоволенні позовів відмовлено,судові витрати залишено за позивачами .

В апеляційній скарзі ПАТ«Брокбізнесбанк» просить зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні його позову скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права,а по справі ухвалити нове рішення яким його вимог задовольнити в повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_2 вважає рішення суду законним і обгрунтованим,а доводжи скарги безпідставними.

Заслухавши в режимі віддеоконференції доповідача ,осіб, що беруть участь в справі,перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення в повній мірі цим вимогам не відповідає.

Встановлено,що 10.11.2011 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (на даний час ПАТ «Брокбізнесбанк» - далі- банк) укладено кредитний договір № 11Ф-39,згідно якого банк відкриває ОСОБА_2 поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитної заборгованості у розмірі 300 000 грн строком з 10 листопада 2011 року по 10 листопада 2014 року зі сплатою відсотків за користування у розмірі 20%. В забезпечення виконання зобов'язань по ньому між банком і відповідачем 11.11.2011року укладено договір іпотеки,згідно якого банку в іпотеку було передано цілісний майновий комплекс хлібзаводу, загальною площею 915 квадратних метрів по АДРЕСА_1. Додатковими угодами №1 та №2 до кредитного договору від 24.11.2011 року було передбачено надання траншу в розмірі 300000 грн., змінено відсоткову ставку до 22% річних, погоджено графік повернення ,а від 23.07.2013 року - передбачено надання траншу в розмірі 100 000 грн. і погоджено сторонами графік повернення кредиту та відсотків.Відповідачем не заперечувалось і підтверджено отримання за цим кредитним договором кредитних коштів 24.11.2011 року в сумі 300 000 грн. та 23.07.2013 року в сумі 100 000 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду від 24.11.2015 року з ОСОБА_2 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 12.11.2014 року,тобто станом на час закінчення терміну надання кощтів , в сумі 73 307,77 грн.,з яких заборгованість за тілом кредиту - 52 053,33 грн.,заборгованість за процентами 8 597,48 грн.,пеня за прострочення сплати кредиту - 7 238,20 грн.,пеня за про строчення сплати процентів - 1 368,46 грн.,сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 3388,49 грн.,сума індексу інфляції-661,81 грн.

Постановою державного виконавця від 10.06.2016 року на виконання цього рішення було відкрито виконавче провадження,а 02.11.2016 року на його виконання ОСОБА_2 було перераховано суму 80 705,54 грн. і 11.11.2016 року ВДВС винесено постанову про припинення виконавчого провадження.Згідно звіту про оцінку майна ,вартість предмета іпотеки складає 1699200 грн.

Постановляючи рішення у справі 22.03.2017 року ,суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію ВСУ від 25.05.2016 року , виходив з того, що через невиконання боржником рішення суду після року зволікання, банк нараховував проценти та штрафні санкції , наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін , а тому правовідносини сторін за кредитним договором не припинені і відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову .

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки ,суд виходив з того,що на час ухвалення рішення по даній справі основне зобов'язання у вигляді тіла кредиту в сумі 52 053,33 грн. виконане, а тому не вбачаються підстави звертати стягнення відповідно до п.5.1.1 іпотечного договору .

Тобто, визнаючи право банку нараховувати відсотки боржникові поза терміну дії договору, суд відмовив у зверненні стягнення на предмет іпотеки під приводом виконання на час ухвалення рішення боржником основного зобов'язання під яким суд розумів лише тіло кредиту.

Разом з тим, з підставами відмови погодитись не можна ,оскільки суд невірно встановив обставини по справі , що мають значення для її вирішення а , відтак здійснив висновки ,які не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Зі змісту термінів наведених в ст.1 ЗУ «Про іпотеку» основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;

Відповідно до термінів іпотечного договору , основне зобов'язання - це зобов'язання з повернення до 10.11.2014 року кредиту ,сплати процентів за користування кредитом на умовах визначених кредитним договором ,сплата штрафних санкцій у випадку неналежного виконання умов договору та відшкодування збитків у вигляді втрат грошових коштів та неодержаних доходів.

Тому доводи апеляційної скарги про те,що суд до основного зобов'язання безпідставно відносить лише тіло кредиту, заслуговують на увагу.

Крім того, підставні доводи скарги про неналежну перевірку судом фактів (не)виконання основного зобов'язання за кредитним договором та наявності розміру заборгованості ,як підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки .

Так ,суд вважаючи ,що кредитний договір припинив свою дію з дня повного виконання зобов'язань по ньому ,тобто з 02.11.2016 року , в той же час ,встановив факт існування на час розгляду справи зобов'язань по ньому, визнавши право банку звертатись за стягненням нарахованих після рішення суду процентів та штрафних санкцій.

Разом з тим,з такими суперечливими висновками суду погодитись не можна ,оскільки вони здійснені з неправильним витлумаченням норм права.

Як вбачається з позову та розрахунку ,банк як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки вказав на невиконання основного зобов'язання та наявність заборгованості боржника станом на 12.10.2016 року ,в яку включив :

- стягнуту рішенням суду від 24.11.2015 року заборгованість за кредитом станом на 12.11.2014 року - 52 053,33 грн. та відсотків 8 597,48 грн.,що згідно виконавчого листа перебуває на виконанні ;

нараховані за період з 11.11.2014 по 11.10.2016 року :

- проценти за кредитом - 30880,42 грн.,

- неустойку за прострочення сплати кредиту 51113,79 грн.

- неустойку за прострочення сплати процентів - 17 472,81 грн.

- інфляційні нарахування за прострочений кредит - 225,38 грн.,

- інфляційні нарахування за прострочені проценти -12 590,72 грн.,

- 3% річних за основним зобов'язанням -3 485 грн.,

- 3% річних за несплаченими процентами - 1191,33 грн.,

- неустойка за невиконання чи неналежне виконання умов кредитного договору-260,27 грн.,

-штраф за порушення умов іпотечного договору - 39 137,50 грн.

Однак , суд не встановив на час звернення до суду та ухвалення рішення наявність та розмір заборгованості за основним зобов'язанням -кредитним договором , не перевірив термін його дії,навність підстав для включення до сум основного зобов'язання за договором кредиту зазначених складових.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд не звернув увагу,що нарахування відсотків за користування кредитом після припинення його дії відповідно до умов кредитного договору не передбачено,а відповідно немає підстав до нарахування на них пені,штрафів,інфляції та 3 % річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно п.6.2 договору іпотеки ,остання припиняється з підстав передбачених чинним законодавством України ,зокрема в разі припинення дії кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.17 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно 8.4 кредитного договору,він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобов'язань.

Однак, відповідно до послідовної практики застосування вищими судовими інстанціями загальних статей 251, 252 ЦК при розгляді справ, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Повне виконання зобов'язання не є часовою формою зобов'язання (ані його строком, ані терміном)

Згідно ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, умова кредитного договору про його дію до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами строком кредитного договору.

Стверджуючи,що кредитний договір припинив свою дію з дня виконання зобов'язань по ньому 02.11.2016 року ,суд всупереч ст.631 ЦК ототожнює припинення дії кредитного договору з часом виконання зобов'язань за кредитним договором ,незважаючи на те,що строк дії договору , тобто час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору , визначається сторонами ,а виконання зобов'язань ,що витікають з нього в силу 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином і може виявитись тривалим.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором .

В даному випадку у справі, яка переглядається, кредитним договором (п.2.3.1) передбачено право на нарахування процентів за користування кредитом на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом в межах терміну користування кредитом, що визначений в п.1.1 договору ,тобто в межах терміну з 10.11.2011 року по 10.11.2014 року .

Тобто ,сторони домовились про те,що банк відкриває відновлювальну кредитну лінію з 10.11.2011 року по 10.11.2014 року і в межах цього часу позичальник має право користуватись коштами та обов'язок сплачувати проценти за користування ними,а банк має обов'язок надати кошти на погоджений термін та право за цей час отримувати(нараховувати) відсотки за ним .У випадку порушень умов кредитного договору ,яке мало місце під час його дії , відповідно до умов договору банк має право нараховувати неустойку (пеню,штрафи) та відповідно до ч.4 ст.631 ЦК застосовувати інші види відповідальності за його порушення ,що здійснюється і після закінчення строку договору.

Тому положення правової позиції ВСУ України в постанові від 25.05.2016 року у справі №6 157цс-16 про те, що з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору не припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі можливе нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання , не можуть застосовуватись,оскільки у тій справі йшлось про наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора в період дії кредитного договору, а в даній йдеться про наявність такого рішення уже після закінчення кінцевого строку повернення кредиту.

Таким чином ,за умовами кредитного договору банк мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише з 10.11.2011 року по 10.11.2014 року ,а за порушення умов договору - застосовувати відповідальность у вигляді нарахування неустойки (штрафу,пені ) та інших видів відповідальності незалежно від закінчення строку договору. Нараховані за вказаний період сума боргу, відсотки -8 597,48 грн. , неустойка та штрафні санкції станом на 12.11.2014 року були стягнуті рішенням Томашпільського районного суду від 24.11.2015 року .

Нарахування банком відсотків за користування коштами за період з 11.11.2014 по 11.10.2016 року в сумі 21 969,19 грн. , суперечить умовам укладеного договору ,а тому не може розцінюватись як заборгованість за відсотками за вказаний період і виключає факт прострочення їх сплати ,що відповідно тягне відсутність підстав для нарахування неустойки в розмірі 8603,98 грн. та сум інфляції і 3% річних .Тому фактично цієї заборгованості за кредитним договором не існує і відповідно вона не може ввійти в склад основного зобов'язання .

Так само безпідставно включено в розрхунок заборгованості штрафні санкції за порушення умов іпотечного договору на суму 39 137,5 грн.,оскільки іпотека не забезпечує виконання іпотечного договору ,а лише основне зобов'язання,яким є кредитний договір.

Відовідно до п.7.2 договору іпотеки іпотекодавець в будь-який час до реалізації предмета іпотеки має право припинити звернення на нього стягнення виконанням основного зобов'язання в повному об'ємі.

Колегія суддів враховує те,що зобов'язання з кредитного договору про повернення кредиту ,сплати процентів за користування кредитом на умовах визначених кредитним договором, сплати штрафних санкцій за неналежне виконання станом на час ухвалення судом рішення виконано і з складу боргу за даним позовом підлягає виключенню також сума внесена ОСОБА_3 в рахунок виконання рішення суду про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням в розмірі 7330,77 грн., заборгованість за тілом кредиту та відсотками відсутня ,збитки не були предметом даного позову, а штрафні санкції за порушення умов іпотечного договору необгрунтовано включені банком в борг,оскільки не є предметом основного зобов'язання і не можуть забезпечуватись іпотекою. Крім того,банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, а виконавче провадження на час ухвалення судом рішення закрите в зв*язку з виконанням рішення суду про стягнення основного зобов*язання ,інші вимоги не були предметом виконавчого провадження.

Згідно ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає,що доводи апеляційної скарги, хоча і є частково підставними ,внаслідок чого рішення суду,що постановлене при неповно встановлених обставинах справи і містить висновки ,що не зовсім відповідають їм та вимогам закону ,підлягає скасуванню,проте в позові все ж необхідно відмовити з причини включення в розрахунок заборгованості за основним зобов'язанням необгрунтованих сум та встановленої за нових обставин відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки , а по справі ухвалити нове рішення про відмову в позові .

Керуючись ст.ст. 258, 267,526, 527, 530, 549, 550 ч.2, 610, 612, 614, 634, 1048, 1049, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 307,309,316 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду від 22.03.2017 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження скасувати,ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову ПАТ «Брокбізнесбанк» в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча: С.Г. Копаничук

Судді: С.К. Медвецький

/підписи/

В.С. Марчук

Згідно з оригіналом: