Справа № 653/1238/17
УХВАЛА

іменем України

"26" травня 2017 р.,Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Венглєвська Н.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Генічеського Регіонального Правозахисного Центру в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Керівник громадської організації «Генічеський регіональний правозахисний центр» ОСОБА_3, діючи в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом у якому просить суд розірвати укладений між нею та ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 28.03.2010 року Партизанською селищною радою Генічеського району Херсонської області, актовий запис №02 та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Під час звернення до суду вказував що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 28 квітня 2017 року, позовна заява була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: позивачем не сплачено належний до сплати розмір судового збору.

Згідно повідомлення повернутого до суду, ухвалу від 28.04.2017 року про залишення позову без руху, позивачем отримано 19 травня 2017 року та 24 травня 2017 року позивачем подано заяву на усунення недоліків у якій останній посилаючись на те, що громадська організація є неприбутковою організацією та не має власних коштів, то не має можливості сплатити судовий збір. Також позивач керівник ГО «Генічеський регіональний правозахисний центр» вказує, що громадська організаціє не включена до переліку платників судового збору, який є вичерпний та такий субєкт справляння судового збору не передбачений у ст.. 2 Закону України «Про судовий збір». Крім того представник позивача посилаючись на ухвали Вищого адміністративного суду України, якими громадські організації були звільнені від сплати судового збору, вважає, також що не підлягає сплаті судовий збір при поданні даної заяви. Просив суд подану заяву з додатками вважати таку, що усуває недоліки.

Відповідно ч.2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні ст. ст. 119 і 120 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З приводу поданої позивачем заяви на усунення недоліків, то вказана заява не може свідчити про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору та усунення недоліків визначених в ухвалі суду від 28.04.2017 року.

Так, захист у судах прав та інтересів інших осіб є однією з гарантій реалізації конституційного права кожного на судовий захист і полягає у зверненні до суду державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, яким законом надано право звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб

Відповідно до пункту 7 частини першої ст.. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Правові та організаційні засади діяльності громадських організацій визначені в Закону України «Про громадські обєднання» від 22.03.2012 року №4572.

Відповідно до офіційного тлумачення Закону України «Про громадські обєднання» Конституційним Судом України у Рішенні від 28.11.2013 року (справа №1-17/2013) громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Як вбачається з наданого представником позивача витягу зі статуту, метою ГО «ГРПЦ» є надання правової допомоги фізичним та юридичним особам, в тому числі й членам своєї організації в разі порушення їх прав та свобод; задоволення та захист законних прав та інтересів своїх членів, громадських інтересів у різноманітних сферах суспільного життя. Відповідно до п. 2.4 вказаного Статуту, основними завдання цієї організації, зокрема є відновлення прав членів організації в разі їх порушення; захист прав фізичних та юридичних осіб, членів організації у судових органах України та міжнародних установах із захисту прав людини.

Із системного аналізу вказаних у статуті ГО «ГРПЦ» мети та завдання її діяльності, вбачається, що основною метою діяльності є саме надання правової допомоги при вирішенні особистих майнових та не майнових інтересів своїх членів. При цьому слід відрізняти порушення інтересів членів громадської організації у звязку з виконання ним завдань, повязаних із діяльністю такої організації та порушення особистих інтересів фізичної особи, яка є членом громадської організації.

Правова позиція з цього питання викладена у Рішенні Конституційного Суду України у справі №12-рп/2013 від 28.11.2013 року за конституційним зверненням асоціації « Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозвязку з положенням пункту «г» частини першої ст. 49 Закону України «Про авторське право та суміжні права». Конституційний Суд України виходить з того, що громадська організація може захищати в суді особисті не майнові та майнові права, як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

З поданого позову вбачається, що спір, який виник між сторонами є особистісним немайновим порушенням прав фізичної особи ОСОБА_1, яка хоч і є членом громадської організації, однак вказане порушення не впливає із діяльності її як члена цієї організації.

Наданий позивачем витяг зі статуту не містить відомостей, які б свідчили, що громадська організація «ГРПЦ» має право звертатися до суду саме в інтересах своїх членів, натомість містить перелік завдань та мету своєї діяльності, що як вже зазначено вище полягає тільки в наданні правової допомоги, то відповідно не може ставити питання про звільнення громадської організації й від сплати судового збору.

Також слід зазначити, що посилання ОСОБА_3 у клопотанні про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1, при розгляді її позову про розірвання шлюбу, на те, що ним здійснюється представництво членів громадської організації яка є неприбутковою та у звязку з цим є підстави для такого звільнення також суперечать вимогам ст.. 3-5 ЦПК України та ст.. 129 Конституції України, оскільки кожному гарантуються рівні права. При цьому звільнення одних осіб членів громадських організацій при зверненні до суду в разі порушення особистих немайнових прав є дискримінаційним по відношенню до інших представництво яких здійснюється відповідно до ст. ст.. 3, 45 ЦК України.

Крім того, посилання позивача на те, що громадські організації не віднесені до субєктів справляння судового збору, оскільки Законом України «Про судовий збір» прямо не визначено такого субєкта справляння судового збору як громадська організація, а отже позивач не має сплачувати судовий збір, не відповідає вимогам вказаного Закону, оскільки ст.. 2 вищезазначеного Закону визначає, що платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. З огляду на викладене позивач, представляючи громадську організацію та діючи від її імені, включений в перелік субєктів справляння судового збору.

Що стосується посилання позивача, на те, що ухвалами Вищого адміністративного суду України, ГО неодноразово була звільнена від сплати судового збору, а отже вказане свідчить, на думку позивача,про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору і при розгляді інших справ, то необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з наданих позивачем ухвал, при прийнятті касаційних справ до свого провадження, питання з приводу звільнення позивача від сплати судового збору вирішувалося в порядку ст.. 88 КАС України. Вказане свідчить, що при прийняття заяви до свого провадження, питання звільнення від сплати судового збору вирішувалося у кожному випадку з урахуванням відповідних обставин, що відповідає положенням ст.. 88 КАС. Однак наведене жодним чином не свідчить про те, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене позивачем, недоліки позову належним чином не виправлено, та з урахуванням вимог ст.121 ч.2 ЦПК України, суд вважає необхідним повернути заяву позивачу.

Керуючись ст.121 ч.2 п.1, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Генічеського Регіонального Правозахисного Центру в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення /отримання/ ухвали апеляційної скарги.

Суддя: Н.Б. Венглєвська