№ 336/5537/16-ц
пр. № 2/336/1323/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Наумові А.А.

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про усунення від права спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, вказавши, що 13.10.2012 року помер ОСОБА_9, який був рідним братом ОСОБА_1, сином ОСОБА_10, чоловіком ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Спадкоємці першої черги після ОСОБА_9, а саме: ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9, звернувшись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Водночас позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_9 з 2009 року не підтримував подружніх стосунків з ОСОБА_3 та мешкав зі своєю матірю ОСОБА_10, а відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за ним не спілкувались, не доглядали, матеріальної допомоги йому не надавали, хоча ОСОБА_9 був інвалідом 3 групи та потребував допомоги, просив усунути відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від права спадкування за законом після ОСОБА_9 Також Позивач вказував, що ОСОБА_10 17.08.2015 року померла та після її смерті позивач, як спадкоємець першої черги, а також відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за правом представлення як сини ОСОБА_9, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_10, звернувшись з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. Вказуючи, що ОСОБА_10, якій на момент смерті виповнилось 80 років, була інвалідом 3 групи, потребувала допомоги, а за матірю доглядав лише позивач, натомість як відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6 допомоги ОСОБА_10 не надавали, не були присутні на її похоронах та не брали участі в організації поховання, просив усунути відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від права спадкування за законом після ОСОБА_10

В судовому засіданні позивач на заявлених вимогах наполягав, пояснивши, що з 2009 року та до смерті ОСОБА_9 позивач разом з братом мешкали разом за адресою проживання ОСОБА_10 ОСОБА_1 у квартирі матері був 2-3 рази на тиждень. ОСОБА_9 не підтримував подружні стосунків з ОСОБА_3, а мешкав з іншою жінкою. ОСОБА_9 за життя зловживав спиртними напоями, був інвалідом 3 групи, працював, хоча останнім часом і неофіційно, існував за рахунок пенсії по інвалідності та заробітної плати. Хоча ОСОБА_9 потребував допомоги та лікування, його дружина та діти відповідачі по справі, допомоги йому не надавали, поклавши тягар сумісного з ним проживання та догляду на ОСОБА_10 Про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 позивач дізнався лише у 2016 році. Після смерті ОСОБА_9 позивач ОСОБА_1 до 2015 року мешкав раом зі своєю родиною в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, але допомагав матері, відвідуючи її, надаючи гроші та приносячи продукти харчування. У 2015 року ОСОБА_10 раптово померла, перед смертю ОСОБА_10 за межі квартири не виходила, а по квартирі пересувалась мало. Позивачеві не відомо, щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звертались за допомогою до відповідачів. Після смерті ОСОБА_10 позивач відповідачів про її смерть не сповістив, поховання відбулось за їх відсутності, участь в організації поховання та сплаті ритуальних послуг відповідачі не брали. Після смерті ОСОБА_10 позивач постійно мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача на позовних вимогах наполягала на зазначених у позові підставах. Додатково пояснила, що як ОСОБА_9, так і ОСОБА_10 внаслідок захворювань та віку потребували допомоги, натомість відповідачі їм такої допомоги не надавали. Пред'явлення позову до ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9, а потім відмовилась від спадщини на користь своїх синів. Яким чином порушено право позивача ОСОБА_1, який не є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_9, реалізацією відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 свого права прийняти спадщину не пояснила.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 позовні вимоги не визнали повністю, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, просили у задоволенні позову відмовити.

Так, відповідач ОСОБА_11 суду пояснила, що у шлюбі з ОСОБА_9 перебувала протягом близько 30 років, подружжя мало двох синів відповідачів по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Весь цей час уся родина мешкала у квартирі № 29 по вул. Бочарова у м. Запоріжжя. Протягом багатьох років ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями, періодично уходив в запої, його постійно кодували, лікували та намагались протистояти шкідливій звичці, однак, покращання були тимчасовими та нетривалими. У разі заборони вживати алкоголь ОСОБА_9 міг поводитись агресивно. Водночас ОСОБА_9 усе життя працював, кілька років з 2006 по 2011 рік на КП «Водоканал», а потім до смерті неофіційно в залі гральних автоматів охоронцем, отримував пенсію як інвалід, а також заробітну плату. У квартирі, де мешкали ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з членами своєї родини не тримали спиртних напоїв, а коли ОСОБА_9 намагався вживати спиртне, сини та дружина йому забороняли та перешкоджали. У серпні 2012 року ОСОБА_9 знову почав зловживати спиртними напоями та з метою уникнення контролю та перешкод з боку відповідачів покинув житло та переїхав тимчасово жити до своєї матері ОСОБА_10, яка його не контролювала та не створювала перешкод у веденні способу життя, якому ОСОБА_9 надавав перевагу. Як відомо відповідачеві, протягом кількох тижнів перед смертю ОСОБА_9 дійсно мешкав з якоюсь жінкою, з якою вони разом лиже вживали спиртні напої, а не вели подружнє життя. 13.10.2012 року ОСОБА_10 зателефонували та повідомила, що ОСОБА_9 раптово помер, після чого відповідачі поїхали до ОСОБА_10 та запропонували їй та ОСОБА_1 допомогу в організації та оплаті похорон, однак, останні відмовились. Водночас ОСОБА_3 передала ОСОБА_10 500 гривень на витрати, пов'язані з похованням, хоча майже всі кошти, які були витрачені та поховання та поминки були покриті за рахунок страховки та пенсії ОСОБА_9 За деякий час після смерті ОСОБА_9 відповідачів у 2015 році придбали та встановили памятник на кладовищі. Після смерті ОСОБА_9 сини останнього ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийняли спадщину, а ОСОБА_3 відмовилась від спадщини на користь синів. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_10 мешкала сама, іноді у неї мешкав ОСОБА_1, позивач бачилась з ОСОБА_10 раз на півтора-два місяці. ОСОБА_10 за життя була сильною та самостійною жінкою, хоча і мала інвалідність через отримання опіку в молодому віці, а також у неї боліли ноги, однак, за допомогою жодного разу не зверталась, а на пропозиції надати допомогу у прибиранні чи побутових справах завжди відмовлялась, до магазину чи лікарні ходила сама, також сама приходила до них у гості, вказувала, що пенсії їй вистачає. Про смерть ОСОБА_10 відповідачі дізнались випадково від сусідів приблизно через чотири місяці після смерті, оскільки позивач ОСОБА_1 свідомо приховав від них той факт, що ОСОБА_10 померла та до цього часу відмовляється повідомити, де її поховали, а також і відмовляється від того, щоб відповідачі встановили памятник на могилі ОСОБА_10 Також відповідач вказувала, що ані ОСОБА_9, ані ОСОБА_10 до відповідачів за допомогою не звертались, оскільки ОСОБА_9 не лише забезпечував себе сам, але і надавав деякі кошти на загальні потреби родини, а ОСОБА_10 відмовлялась від допомоги, стверджуючи, що справляється сама.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_9, який доводився йому батьком, після шлюбу із матірю постійно мешкав разом із ними у квартирі по вул. Бочарова. ОСОБА_9 за життя багато років зловживав спиртними напоями, за ініціативою дружини та синів він неодноразово лікувався медикаментозно, кодувався, однак, потім знову продовжував зловживати спиртним. У серпні 2012 року ОСОБА_9 пішов жити до ОСОБА_10, оскільки дружина та сини перешкоджали йому вживати алкоголь, але вони продовжували спілкуватись за допомогою телефонного звязку, а на початку вересня ОСОБА_9 також приїздив відвідати онука. Ввечері 13 або 14.10.2012 року ОСОБА_10 телефоном повідомила, що ОСОБА_9 раптово помер, після чого відповідачі приїхали до неї та запропонували допомогу в організації похорону та оплаті ритуальних послуг, однак, ОСОБА_10 відмовилась, вказавши, що страховка ОСОБА_9 покриває усі витрати. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_10 мешкала сама, по допомогу не зверталась, вказуючи, що її пенсії вистачає та вона справляється сама. Про смерть бабусі ОСОБА_10 відповідач дізнався від ОСОБА_3 десь через чотири місяці після смерті, після чого він разом із братом звернулись до нотаріальної контори для прийняття спадщини за право представлення після батька. За життя ОСОБА_9 постійно працював, а ОСОБА_10 не зверталась по допомогу, самостійно пересувалась та обслуговувала себе.

Відповідач ОСОБА_4 суду повідомив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за життя допомоги не потребували, оскільки ОСОБА_9 свої статки витрачав на себе, а також ще іноді надавав онуку грошові кошти у невеликих сумах. Після поранення ОСОБА_9 доглядали усі разом, а також відповідачі неодноразово ініціювали його лікування від зловживання спиртними напоями. ОСОБА_10 відповідач допомоги не надавав, однак, вона про таку допомогу не просила.

Представник відповідачів проти позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Так, ОСОБА_9 за життя зловживав спиртними напоями та саме через це мав проблеми зі здоровям, натомість як його родина та дружина його постійно лікували, забороняли вживати спиртні напої, та саме тому ОСОБА_9 іноді мешкав у свої матері, яка у свою чергу не могла перешкодити йому вести такий спосіб життя. Перед своєю смертю ОСОБА_9 дійсно мешкав у матері, однак, це був нетривалий проміжок часу та повязане це було не з тим, що він припинив подружні стосунки з ОСОБА_3, а виключно оскільки знову почав зловживати спиртним. Після смерті ОСОБА_9 відповідачі надали ОСОБА_10 грошові кошти, хоча вона і відмовлялась та дійсно майже усі витрати на похорон та поминки були відшкодовані за рахунок пенсії ОСОБА_9 та страховки, а у 2015 році встановили памятник на могилі останнього. При цьому ОСОБА_9 за життя не розлучився з ОСОБА_3 та не ініціював цього питання, а ОСОБА_10, маючи таку змогу та достеменно знаючи про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 його синами, не подарувала належного їй майна, зокрема, частки квартири, позивачеві та не склала і заповіту на його користь. Після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_1 свідомо приховав від відповідачів факт її смерті та не повідомляє де поховали ОСОБА_10, відмовляється від допомоги у встановленні памятника. Після смерті ОСОБА_10 відповідачі приходили до квартири по пр. Моторобудівників, маючи намір поспілкуватись з позивачем та вирішити усі питання мирним шляхом, однак, ОСОБА_1 їх не пустив та спілкуватись відмовився. Посилаючись, що ані ОСОБА_9, ані ОСОБА_10 перед смертю не перебували у безпомічному стані, не звертались до відповідачів по допомогу, померли раптово, а відповідачі у свою чергу не ухилялись від надання допомоги, тож підстав для усунення від права спадкування, які передбачені ст. 1224 ч. 5 ЦК України не має, а позові належить відмовити.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору - приватні нотаріуси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, звернувшись з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності.

В ході дослідження доказів у справі судом також були допитані свідки як за клопотанням позивача (ОСОБА_13 ОСОБА_14 І,О., ОСОБА_15А.), так і за клопотанням відповідачів (ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_17О.).

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що мешкає по сусідству з ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2, знала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями, іноді мешкав у матері, а також підтримував стосунки з іншою жінкою з сусіднього будинку. Водночас свідку не відомо чи мешкав ОСОБА_9 зі своєю родиною, може лише вказати, що останні пару років перед смертю свідок періодично бачила його на лавці біля підїзду. ОСОБА_10 за життя була дуже активною, а за нетривалий час до смерті була обмежена у пересуванні та переважно перебувала у квартирі. ОСОБА_1 приходив до матері часто, приносив продукти, доглядав її.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що є дальньою родичкою родини ОСОБА_1. ОСОБА_10 за життя була дуже активною, не до кого по допомогу не зверталась, хоча, на переконання свідка, їй була необхідна допомога у прибиранні, ремонті, тощо. Водночас на пропозицію свідка надати допомогу у прибиранні чи інших справах ОСОБА_10 завжди відмовлялась. Зі слів ОСОБА_10 її син ОСОБА_9 зловживав спиртними напоями та розійшовся з дружиною. ОСОБА_9 мешкав разом із матірю десь за півроку до своєї смерті, а на його похороні ОСОБА_10 показала свідку жінку, з якою ОСОБА_9 останніми днями мешкав разом, онуків ОСОБА_10 свідок побачила лише на похороні ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що є дружиною відповідача ОСОБА_6 з 2004 року, вони мають спільного неповнолітнього сина. З 2004 року мешкали разом з ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4 у квартирі по вул. Бочарова у м. Запоріжжя. Батько чоловіка ОСОБА_9 часто вживав спиртні напої, періодично лікувався від алкоголізму, однак потім знову розпочинав пити. При цьому ОСОБА_9 постійно працював, спочатку на ПАТ «Запоріжсталь», потім на КП «Водоканал», потім неофіційно. Усі члени родини заперечували проти вживання ним спиртних напоїв, алкоголю в квартирі не тримали, сини його не пускали, коли він збирався за спиртним. Приблизно у серпні 2012 року ОСОБА_9 пішов мешкати до своєї матері ОСОБА_10, а потім раптово помер. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_10 навідувалась до онуків та правнука, а також сама свідок разом з сином відвідували ОСОБА_10, гуляли разом у парку. Свідок запитувала у ОСОБА_10 чи не потрібна допомога у господарстві та пропонувала допомогти, але ОСОБА_10 відмовлялась, матеріальної допомоги не просила. У вересні 2015 року, оскільки ОСОБА_10 деякий час не відповідала на дзвінки, свідок поїхала до її квартири та від сусідки дізналась про смерть ОСОБА_10, при цьому ОСОБА_1 приховав це та не повідомив про похорон та до цього часу не вказує, де саме поховали ОСОБА_10, відмовляється від допомоги у встановленні памятнику, не бажає спілкуватися, не пускає їх до квартири.

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що мешкає у квартирі АДРЕСА_3, був знайомий з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_9 за життя зловживав спиртними напоями, іноді зникав на тиждень чи два, але загалом мешкав з родиною. Де мешкав ОСОБА_9 перед смертю свідку не відомо, але він його бачив у підїзді, в тому числі і незадовго до смерті, при цьому ОСОБА_9 був одягнутий в домашній одяг та палив на сходинко вій площадці. На своїх синів ОСОБА_9 не скаржився. ОСОБА_10 свідок бачив досить часто, коли вона приходила до сина та онуків, потім рідше.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні вказала, що мешкає у квартирі АДРЕСА_4 близько 14 років. ОСОБА_9 мешкав разом із родиною, займався ремонтом. Іноді свідок бачила ОСОБА_9 непідпитку та чула, як він кричав вдома. За життя ОСОБА_9 часто гуляв зі своїм онуком, потім влітку 2012 року ОСОБА_9 кудись зник, а згодом ОСОБА_3 повідомила, що чоловік помер.

Свідок ОСОБА_15 суду розповіла, що мешкає по сусідству з ОСОБА_1, була знайома з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 За кілька років перед смертю ОСОБА_9 мешкав, на думку свідка, із матірю, хоча свідок вдома у ОСОБА_10 жодного разу не була. Також у ОСОБА_9 була співмешканка на ім'я Людмила, яка є жителькою сусіднього будинку, з нею ОСОБА_9 разом вживали спиртні напої. Після смерті ОСОБА_9 ОСОБА_10 скаржилась, що ОСОБА_9 узяв кредит на не повернув, у звязку з чим її турбують з банку. ОСОБА_10 про допомогу не просила, вважала, що може все робити самостійно, лише перед смертю не виходила з помешкання. За один або два місяці перед смертю ОСОБА_1 почав мешкати із матірю.

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження ОСОБА_10 була матірю ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с. 4, 9), а ОСОБА_1 та ОСОБА_9, відповідно, рідними братами.

У свою чергу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були синами ОСОБА_9 та онуками ОСОБА_10, що також підтверджено копіями свідоцтв про народження (а.с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 22.04.2011 року квартира № 28 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 56 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с. 75).

За життя ОСОБА_9 хворів на ішемічну хворобу серця, виразкову хворобу шлунку, гіпертонічну хворобу, тощо, з 2008 року визнаний інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (а.с. 134, 149).

З 06.05.2006 року по 14.09.2011 року ОСОБА_9 працював на різних посадах в КП «Водоканал», коли був звільнений за власним бажанням, отримуючи у 2011 році заробітну плату приблизно у 1500 гривень (а.с. 144). Також ОСОБА_9 отримував пенсію по інвалідності в сумі 1219,86 гривень (а.с. 15).

13.10.2012 року ОСОБА_9 помер (а.с. 6). Відповідно до актового запису про смерть та довідки про причину смерті (а.с. 78, 133, 218) причиною смерті стали гостра серцева недостатність, алкогольна кардіоміопатія.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги є ОСОБА_10 як мати, ОСОБА_3, як дружина, та ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як сини спадкодавця (а.с. 54, 58, 65).

ОСОБА_10, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після ОСОБА_9, звернувшись відповідно 01.11.2012 року, 18.10.2012 рокута 18.10.2012 року з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса (а.с. 51, 57, 71).

ОСОБА_3, скориставшись правом, передбаченим ст. 1274 ч. 2 ЦК України, відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а також і від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, вказуючи, що все спадкове майно було особистою власністю ОСОБА_9 відповідними заявами до нотаріуса від 18.10.2012 року (а.с. 61, 62).

Свідоцтва про право на спадщину жоден зі спадкоємців на час розгляду справи не отримав.

17.08.2015 року померла ОСОБА_10 (а.с. 7).

Відповідно до довідки про причину смерті (а.с. 78, 133, 218) причиною смерті став тромбофлебіт глибоких вен гомілок.

За життя ОСОБА_10 була визнана інвалідом третьої групи у звязку з рубцевої деформацією обличчя (а.с. 147), працездатність збережено. ОСОБА_10 отримувала пенсію у розмірі 1222,84 гривень на місяць (а.с. 148).

Після смерті ОСОБА_10 спадщину прийняли ОСОБА_1 як син та спадкоємець першої черги за законом, звернувшись 26.08.2015 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_4 як діти ОСОБА_9 та онуки спадкодавця у відповідності до положень ст. 1266 ЦК України за правом представлення, звернувшись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини 28.09.2015 року (а.с. 32, 40, 43).

При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 не повідомив про існування інших спадкоємців, а саме онуків спадкодавця, які мають право спадкувати за правом представлення.

15.03.2016 року та 16.03.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулись до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак постановами нотаріуса від 15.03.2016 року та від 16.03.2016 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв через ненадання правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 79, 80, 81, 82, 114, 115, 116, 117).

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В обґрунтування заявлених вимог до ОСОБА_3 позивач вказував на те, що відповідач прийняла спадщину, а потім від неї відмовилась.

Водночас, це не відповідає дослідженим в судовому засідання доказам та положенням чинного законодавства.

Так, як вказує ст. 1268 ЦК України Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1273 ч. 1 ЦК України встановлено право спадкоємця не прийняти спадщину. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Також спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

На час смерті ОСОБА_9 останній мешкав окремо від своєї дружини ОСОБА_3 та синів ОСОБА_6, ОСОБА_4 та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто разом зі своєю матірю ОСОБА_10

Таким чином, для прийняття спадини ОСОБА_3 мала б звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, натомість як вона у встановлений законом строк подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців першої черги синів спадкодавця,та не відкликала такої заяви протягом встановленого строку.

За таких обставин позовні вимоги до неї є безпідставними та необґрунтованими, адже вона не претендувала на спадщину після смерті ОСОБА_9 та не спадкоємцем після смерті ОСОБА_10

Крім того, позивач ОСОБА_1 не довів суду, що внаслідок прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 настало порушення його права, яке може бути захищено у спосіб, який ним обрано.

Як вказують1258, 1259 ЦК Україи спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261, 1262 ЦК України У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом пісдя смерті ОСОБА_9 є його сини ОСОБА_6 та ОСОБА_4, його мати ОСОБА_10, які прийняли спадщину в установленому порядку, та дружина ОСОБА_3, яка відмовилась від прийняття спадщини.

Сама ОСОБА_10 як спадкоємець першої черги за життя не оспорювала спадкових прав ОСОБА_4 та ОСОБА_6, не зверталась з позовами про усунення їх від права на спадкування, хоча мала на те час та можливість.

Позивач ОСОБА_1 який є спадкоємцем лише другої черги, за наявності спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, не міг би за загальних умов успадковувати після ОСОБА_9

За положеннями ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 вказано, що вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК

Натомість позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_9 з відповідними вимогами до спадкоємців першої черги в судовому порядку не звертався, договору між ними укладено не було, тож у позивача права спадкувати після смерті ОСОБА_9 не настало, а права його з боку відповідачів не порушені та не підлягають захисту в судовому порядку.

Щодо вимог про усунення від права на спадкування після смерті ОСОБА_10 суд виходить з наступного.

Після смерті ОСОБА_10 спадщину прияли позивач ОСОБА_1 як син спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у відповідності до положень ст. 1266 ЦК України, яка вказує, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, обовязковими умовами для усунення спадкоємця від права на спадкування є спільно дві умови: свідоме ухилення від надання допомоги спадкодавцеві та перебування спадкодавця у безпорадному стані з якоїсь причини.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

До предмету доказування по даній категорії справ відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця. При цьому наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті.

Крім того, суди мають зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При зясуванні вищевказаних обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_10, хоча і була особою похилого віку, інвалідом третьої групи та страждала на певні захворювання, водночас не перебувала у безпорадному стані, адже, зі слів свідків ОСОБА_10 майже до самої смерті була активною особою, самостійно пересувалась як по квартирі, так і поза межами її, по допомогу до відповідачів не зверталась, а також і свідомо відмовлялась від допомоги, які їй пропонували інші особи, зокрема, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15

ОСОБА_10 померла раптово та суду не надано доказів того, що перед її смертю стан здоровя спадкодавця протягом тривалого часу обумовлював неможливість її самостійно пересуватись, задовольняти необхідні потреби чи обслуговувати себе власноруч або за допомогою ОСОБА_1

При цьому допомогу їй надавав її син ОСОБА_1, для якого це є його прямим обовязком, визначеним чинним законодавством.

Про необхідність надання ОСОБА_10 будь-якої допомоги від відповідачів не повідомляв і сам ОСОБА_1, що, на переконання суду, свідчить про те, що навіть і без допомоги відповідачів ОСОБА_10 не перебувала у безпорадному стані.

Факт смерті ОСОБА_10 ОСОБА_1 приховав від невістки та онуків ОСОБА_10, що свідчить також і про те, що допомоги при організації та оплаті похорону матері він також не потребував.

При цьому сама ОСОБА_10 не скористалась своїм правом за життя розпорядитись належним їй майном, в тому числі шляхом дарування його позивачеві, укладення договору довічного утримання чи складення заповіту на користь ОСОБА_1

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_10 перед своєю смертю перебувала у безпорадному стані, зверталась за допомогою до відповідачів, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 умисно ухилялись від надання їй допомоги, у звязку з чим не вбачає законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про усунення від права спадкування за законом відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк