АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2017 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Спецбуденерго», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовував неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки. В зв'язку з чим позивач, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість в розмір 535268,08 грн., з яких: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350000 грн., прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145385,79 грн., пеня - 39882,29 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Справа № 756/14798/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6111/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Дана справа вже була предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанцій. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.11.2015, позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго» на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04.11.2013 року № MSBKOB3.187925.004 у розмірі 535268,08 грн.. У задоволенні позовних вимог пред'явлених до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було відмовлено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2015 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11.11.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами скасування судових рішень зазначено те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку щодо припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з підстав передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки не звернули уваги та не надали належної оцінки змісту п. 16 договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_2, про встановлення строку дії договору у 5 років.

При новому розгляді справи в суді першої інстанції, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2017 провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго», ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині позовних вимог до ТОВ «Будівельна компанія «Спецбуденерго» закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ЦПК України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2017 позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на підставі договору поруки від 04.11. 2013 заборгованість за договором про надання овердрафту від 04.11.2013, яка станом на 06.07.2015 складає 535268, 08 грн., у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350000,00 грн., прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145385, 79 грн., пеня - 39882, 29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на підставі договору поруки від 04.11. 2013 заборгованість за договором про надання овердрафту від 04.11.2013, яка станом на 06.07.2015 складає 535268, 08 грн., у тому числі: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 350000,00 грн., прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 145385, 79 грн., пеня - 39882, 29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» судовий збір у сумі 3654,00 грн., в рівних частках.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, звернувся із позовом до суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та двох фінансових поручителів, з якими були укладені окремі договори поруки. 20.01.2017 суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України своєю ухвалою закрив провадження відносно позичальника TОB «БК «Спецбуденерго». Однак, позивач після подання позову не уточнював позовні вимоги (шляхом подання заяви про уточнення позову) щодо окремого стягнення кредитної заборгованості з фінансових поручителів та не сплачував судовий збір за кожною окремою вимогою, як того вимагає Закон України «Про судовий збір», а суд першої інстанції за власною ініціативою при винесені оскаржуваного рішення перевищив свої повноваження і вийшов за рамки первинного позову та незаконно стягнув з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. Також суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно начебто встановленого строку дії договорів поруки, оскільки умова договорів про припинення поруки після повного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Крім того вказує, що порука є припиненою відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_8 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують належним чином взяті на себе за кредитним договором та договором поруки зобов'язання, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 04.11.2013 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «БК «Спецбуденерго» укладено договір про надання овердрафту №MSBKOB3.187925.004, згідно з умовами якого банк зобов'язується здійснювати платежі з поточного рахунку позичальника 2600.5.019544737, у разі відсутності на ньому коштів у межах встановленого банком ліміту. Ліміт овердрафту на дату укладення договору складав 500000 грн., який надається терміном до 03.11.2014, зі сплатою 16 % річних за користування кредитом та сплатою комісії за встановлення ліміту в розмірі 1% від суми встановленого ліміту.

Згідно з п. 1.9 договору кредит у формі овердрафту надається в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісій обумовлені даним договором строки.

Відповідно до п. 1.2 договору кредитування позичальника за методом овердрафт здійснюється банком у межах ліміту та строку, встановлених згідно з цим договором, з періодом безперервного користування овердрафтом не більше, ніж 30 календарних днів. Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала заборгованість позичальника за овердрафтом.

За умовами п. 3.1.4 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми овердрафту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобов'язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення, при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 8.2 договору за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

В порядку забезпечення виконання умов договору про надання овердрафту 04.11.2013 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_9 укладено договір поруки № РХ029031.145469.004. Того ж дня між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», ТОВ «БК «Спецбуденерго» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № РХ029031.187915.001. (т. 1 а.с. 11-13)

Відповідно до умов вказаних договорів поручителі поручилися перед банком за виконання ТОВ «БК «Спецбуденерго» зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків.

Згідно з п. 14 договорів поруки цей договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

За приписами п. 16 договорів поруки порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну виконання основного зобов'язання.

Обидва договору поруки укладені в письмовій формі та підписані сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У відповідності до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодувань збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За правилами ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 01.04.2014, позичальник за договором про надання овердрафту має прострочену заборгованість з повернення кредитних коштів у сумі 350000 грн. та сплати процентів за користування кредитом.

07.04. 2014 банк звернувся до позичальника та поручителів з повідомленнями, в яких просив у строк до 15.04.2014, але не пізніше 7 календарних днів з дати одержання повідомлення, сплатити прострочену заборгованість та нараховану пеню за кредитним договором, яка станом на 07.04.2014 становила 354507,39 грн., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 350000 грн., прострочена заборгованість за процентами - 4502,55 грн., пеня - 4,84 грн.

Поручителі отримали вказані повідомлення банку 26 та 28 квітня 2014 року, однак жодних дій, направлених на погашення заборгованості за кредитом не вчинили.

04.08.2014 банк повторно звернувся до позичальника та поручителів з аналогічними повідомленнями про необхідність погасити прострочену заборгованість за кредитом.

При цьому, в даному випадку позивач не скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, оскільки за умовами договору період безперервного користування овердрафтом становить 30 календарних днів, які станом на 01.04. 2014 сплили.

З позовом до суду позивач звернувся 23.10.2014 шляхом направлення позовної заяви разом з додатками на адресу поштою.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що порука припинилась, у зв'язку з закінченням шестимісячного строку, встановленого ст. 559 ЦК України, для пред'явлення позову до поручителів, оскільки з 01.04.2014 у Банка виникло право на стягнення боргу з позичальника та поручителів, а тому вказаний позов повинен був бути пред'явлений протягом шести місяців, тобто до 01.10.2014, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Умовами договорів поруки у пункті 16 за домовленістю сторін визначений строк припинення поруки, а саме: п'ять років з дня настання терміну виконання основного зобов'язання. Окремо у пункті 14 договору поруки встановлено строк дії договору до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

За приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України законодавцем передбачено порядок припинення поруки у разі встановлення строку припинення поруки сторонами договору, та у разі не встановлення такого строку.

Відтак, положення щодо пред'явлення кредитором вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не застосовуються за умовами встановлення сторонами у договорі строку припинення поруки.

За таких обставин, позивач має право звернутися до суду з позовом до поручителів протягом п'яти років з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто до 01.04.2019.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 13.02.2013 в справі № 6-3цс13.

Крім того, у відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У даному конкретному випадку кожен з поручителів поручився за боржника окремо за укладеним між кредитором та кожним з поручителів договором поруки, тому відповідальність кожного із поручителів перед кредитором є солідарною з боржником. Субсидіарного обов'язку поручителів перед кредитором у даному випадку немає. А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості окремо з кожного відповідача на підставі договору поруки за зобов'язаннями ТОВ «БК «Спецбуденерго».

Доводи апеляційної скарги про вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки позивач не ставив вимог до поручителів окремо, колегія суддів вважає безпідставними. Стягнення заборгованості в даному випадку з відповідачів (поручителів) окремо, передбачено положенням ст. 554 ЦК України, відповідає вимогам закону, так як з відповідачами було укладено окремі договори поруки. Позивачем пред'явлено вимоги до обох поручителів та визначена сума заборгованості, а тому стягнення цієї суми з кожного відповідача окремо, не може вважатися виходом за межі позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.01.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: