Провадження № 2/761/701/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позтвом, мотивуючи свої вимоги наступним. 29.09.2001 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2016 року. В період шлюбу, а саме 21.10.2006 року за особисті кошти позивача було придбано квартиру АДРЕСА_1. Квартира придбана за 66 500,00 доларів США, що складало 335 825,00 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу та розпискою продавця про отримання коштів. Грошові кошти для придбання квартири були отримані шляхом продажу позивачем, його братом і матір»ю квартири АДРЕСА_2. Квартира була продана 21.10.2006 р. за суму 135 000 доларів США, і за частину отриманих грошей - 66 500,00 доларів США придбано спірне помешкання. Ніяких спільних коштів подружжя на придбання квартири не витрачалось. За таких обставин, ОСОБА_1 просить суд: визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вимогами позивача, ОСОБА_2 пред»явила зустрічний позов. Зазначила, що дійсно в період перебування у шлюбі була придбана спірна квартира за 66 500,00 доларів США. Частина коштів, а саме 25 000,00 доларів США були власними коштами ОСОБА_2, отримані 19.10.2006 р. в дарунок від батька - ОСОБА_4. Таким чином, зважаючи на загальну вартість спірної квартири позивачу належить 1/3 її частина. З огляду на такі обставини ОСОБА_2 просить суд: визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 його представники наполягали на задоволенні первісного позову, зазначивши, що квартира не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана на особисті кошти одного з них. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, за відсутності доказів, що ОСОБА_2 надавали свої кошти з метою придбання квартири.

ОСОБА_2, її представник підтримали зустрічний позов, просили задовольнити з зазначених у ньому підстав. Заперечували щодо задоволення первісного позову в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на всю квартиру, зважаючи на те, що позивач витратила і свої особисті кошти на придбання майна.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд вважає, що як первісний так і зустрічний позов підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.2001 р., який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2016 року.

Також не заперечувалась учасниками процесу та обставина, що в період перебування у шлюбі, а саме 21.10.2006 року на ім»я ОСОБА_5 була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.10.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жук О.В.

Також визнано сторонами у судовому засіданні, а отже не потребує доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, що купівля квартири здійснена за суму у розмірі 66 500,00 доларів США.

ОСОБА_7 вважає, що майно має бути визнано його особистою власністю, оскільки придбано на його кошти, в той час, як ОСОБА_2 просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири, зважаючи на те, що грошові кошти, що витрачені на купівлю майна саме в 1/3 їх частині були її особистою власністю.

Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечувалось ОСОБА_2 та її представником, 2/3 частини грошових коштів із суми 66 500,00 доларів США були особистими коштами ОСОБА_1 отриманими від продажу квартири АДРЕСА_2, що було здійснено 21.10.2006 року.

Як свідчить договір купівлі - продажу від 21.10.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жук О.В. позивачем за первісним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було продано квартиру АДРЕСА_2, яка належала їм у рівних долях за суму у розмірі 681 759,00 грн., що за курсом НБУ на день укладення угоди становило 135 000,00 доларів США.

Як пояснили в судовому засіданні ОСОБА_1 , його представники 1/3 частина грошових коштів, яка становила 45 000,00 доларів США та грошові кошти, що надала позивачу його мати зі своєї частки і пішли на придбання квартири АДРЕСА_1.

За приписами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй,йому особисто.

ОСОБА_2 визнала в судовому засіданні ту обставину, що фактично 2/3 частки спірної квартири є особистою власністю ОСОБА_1, придбана за його особисті кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2.

З іншого боку ОСОБА_2 стверджувала, що грошові кошти, що їх не вистачало на придбання спірного майна вона отримала в дарунок від Батька ОСОБА_4.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 - мати позивача за первісним позовом пояснила, що фактично надала кошти синові для придбання квартири на Дегтярівській, у кількості, що були необхідні зі своїх кошів від продажу квартири по вул.. В. Гетьмана.

Свідок ОСОБА_9 - брат ОСОБА_1 зазначив, що позивач повідомляв, що мати надала частину коштів на купівлю АДРЕСА_1.

Батько позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні в якості свідка зазначив, що грошові кошти у сумі 22,5 тисяч доларів США передано дружиною позивачу.

В свою чергу свідок ОСОБА_11, син позивача за зустрічним позовом, зазначив, що йому відомо про те, що дідусь ОСОБА_4 передавав ОСОБА_2 грошові кошти в конверті, сума 25 000,00 грн.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Положенням ст. 212 ЦПК України встановлено обов»язок суду оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Позивач за первісним позовом, його представники стверджували, що ОСОБА_4 не міг мати заощаджень, а отже і надати ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 25 000,00 грн.

В свою чергу ОСОБА_2 та її представник стверджували, що відсутні допустимі та достовірні докази передачі ОСОБА_1 недостатніх коштів для придбання квартири.

Сторони, їх представники, фактично стверджуючи про таку передачу коштів від родичів, а отже отримання ОСОБА_1, ОСОБА_2 коштів у дар не надали доказів,які б підтверджували такі обставини.

Аналізуючи пояснення свідків, опитаних в судовому засіданні, суд вважає за можливе критично віднестися до їх показів, з огляду на те, що дані особи є близькими родичами позивачів та їх свідчення достовірно не свідчать про отримання однією чи другою стороною спору грошових коштів у дар, за відсутності письмових доказів, інші докази, отримані під час розгляду справи у їх сукупності, не надають суду можливість, зробити достовірні висновки щодо даної обставини.

Беручи до уваги вищенаведене, за умови визнання ОСОБА_2 тієї обставини, що 2/3 частини спірної квартири було придбано за особисті кошти ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в частині визнання за ОСОБА_5 права особистої приватної власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Беручи до уваги зазначену норму матеріального права та вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що 1/3 частина частини спірної квартири є спільним сумісним майном подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчили б про необхідність відступити від рівності часток у спільному майні подружжя під час його поділу.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе задовольнити зустрічний позов частково, а саме в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_5 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57-59,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 57,60,70 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2 238 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 71 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: