Справа № 352/1804/15-ц
Провадження № 22-ц/779/549/2017
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тисменицького районного суду від 09 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит для споживчих цілей у розмірі 60 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 303 000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних та кінцевим терміном повернення до 30.05.2014 року.

08.12.2011 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого право вимоги по вищевказаному кредитному договору перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Позичальник порушила умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість.

Уточнивши позовні вимоги (а.с.98), позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 107,57 доларів США та 789 299,83 грн. (що разом становить 3 222 186,50 грн.), з яких:

- 44 961,51 доларів США (за курсом НБУ на 25.08.2015 року, 1 долар США= 22,0955 грн, становить 993 449,02 грн.) - тіло кредиту;

- 65 146,06 доларів США, що еквівалентно 1 439 437,64 грн. - відсотки;

- 741 975,42 грн. - пеня;

- 25 435,08 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 21 889,33 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках.

Рішенням Тисменицького районного суду від 09 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк»:

- 15 714, 02 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 25.08.2015 р. 347 209,13 грн. - заборгованості по тілу кредиту;

- 4 125, 03 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 91 144,60 грн. - заборгованості по відсотках;

- 76 568, 17 грн. - пені;

- 10 416, 27 грн. - 3 % річних від простроченого тіла кредиту;

- 2 734,34 грн. - 3 % річних від прострочених відсотків.

Разом 528 072,51 грн. - заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 3654 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк» на рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин у справі.

Апелянт вказав, що при ухваленні рішення суд керувався правовою позицією Верховного Суду України від 19.03.2014 року №6-31цс15, згідно з якою у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитнм договором - позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Оскільки останній платіж відповідач здійснила у середині 2011 року, то стягненню підлягає розмір заборгованості у межах трьохрічного строку загальної позовної давності (за період з 31.08.2012 року по 30.05.2014 року).

Апелянт не погоджується з таким висновком суду та посилається на те, що боржник зверталася до кредитора з приводу погашення кредиту вже після 2011 року, а також впродовж даного судового провадження. Зокрема сторони вели переговори з приводу реструктуризації боргу та зміни валютування, що свідчить про визнання боржником наявності кредитних зобов'язань. З огляду на такі обставини апелянт вважає, що відповідач своїми діями перервала перебіг строку позовної давності.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила її задоволити.

Представник відповідача скаргу не визнав, вважає її необґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 01.06.2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно якого відповідач отримала кредит для споживчих цілей у розмірі 60 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 303 000 грн. (а.с.5). Кінцевий термін повернення позичальником кредитних коштів сторони визначили - до 30.05.2014 року (п.1.2.2 договору).

Згідно п.п.1.3.1; 1.3.2 - за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів ставка встановлюється у розмірі 9,5% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір поцентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Сторони домовились, що умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2 договору.

Відповідно до ч.1 п.5.2 договору - процентна ставка за цим договором може бути змінена в сторону збільшення, зокрема у разі порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежне виконання умов договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язання позичальника за цим договором).

У вищевказаному випадку банк може збільшити розмір процентної ставки у наступному порядку: банк не пізніше ніж за 14 календарних дні до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою пощичальника відповідного рекомендованого листа. Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні, без укладення відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

Згідно п.1.3.4 строк сплати процентів: з 01 по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком проценти.

Розділом 4 договору встановлено відповідальність сторін.

Відповідно до п.4.1 за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у гривні. Пеня нараховується за кожен день прострочення. При цьому, банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання за цм договором.

У додатку №1 до договору сторони погодили графік погашення кредиту.

26.05.2008 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору від 01.06.2007 року.

Додатковою угодою внесено зміни до п.1.3.1 кредитного договору та викладено його у наступній редакції: За використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річих. По закінченні цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов п.5.2 даного договору.

У випадку, якщо банк не повідомив позичальника в порядку, передбаченому п.5.2 даного договору, про зміну розміру процентної стави на наступний місяць строку кредитування, застосовується розмір процентної ставки, встановлений цим договором (а.с.10).

08.12.2011 р. між правонаступником банку - ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем - ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за вказаним кредитним договором, відповідно до якого позивач як новий кредитор отримав право вимоги за цим договором (а.с.12-15).

Як вбачається із додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, фактичний розмір невиконаного грошового зобов'язання за кредитним договором боржника ОСОБА_2 у гривневому еквіваленті станом на 16.12.2011 року становить - 510 953,78 грн., (том-1,а.с.14).

У зв'язку з подальшим невиконанням позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов'язань, станом на 25.08.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 110 107,57 доларів США та 789 299,83 грн. (що разом становить 3 222 186,50 грн.), з яких:

- 44 961,51 доларів США (за курсом НБУ на 25.08.2015 року, 1 долар США= 22,0955 грн, становить 993 449,02 грн.) - тіло кредиту;

- 65 146,06 доларів США, що еквівалентно 1 439 437,64 грн. - відсотки;

- 741 975,42 грн. - пеня;

- 25 435,08 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 21 889,33 грн. - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках (а.с.98-102).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався положеннями ЦК України щодо застосування строків загальної та спеціальної позовної давності, зменшення пені (ч.3 ст.551 ЦК України), а також виходив із змісту умов кредитного договору.

Так, стягуючи розмір заборгованості по тілу кредиту та відсотках в межах трьохрічного строку позовної давності, суд виходив з того, що умовами кредитного договору встановлено графік погашення тіла кредиту щомісячними платежами по 714,29 доларів США до 30.05.2014 року, а також щомісячне погашення відсотків за користування кредитними коштами. Судом було встановлено, що відповідачка перестала сплачувати щомісячні платежі з середини 2011 року, а позивач звернувся до суду із позовом 31.08.2015 року. Відтак, враховуючи правову позицію ВСУ №6-20 цс14 від 19.03.2014 року, а також заявлене в межах процесуального строку клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність позовних вимог щодо тіла кредиту та відсотків лише у межах загального строку позовної давності, який суд обчислив по кожному черговому платежу окремо. При цьому, за основу розрахунку як тіла кредиту, так і відсотків, суд взяв період з 31.08.2012 року по 30.05.2014 року, пояснюючи це тим, що строк дії договору закінчився 30.05.2014 року, будь-яких умов щодо продовження нарахування процентів після закінчення строку його дії в разі неповернення суми кредиту договір не містить, тому нарахування відсотків після 30.05.2014 року, на думку суду, суперечить умовам договору.

Стягуючи пеню, суд першої інстанції застосував положення ст.258 ЦК України та нарахував пеню на тіло кредиту та на відсотки в межах спеціального річного строку позовної давності (за період з 28.08.2014 року по 28.08.2015 року), взявши за основу розмір тіла кредиту та розмір відсотків, нарахованих судом за період з 31.08.2012 року по 30.05.2014 року.

Водночас, при стягненні суми пені, суд першої інстанції зіслався на ч.3 ст.551 ЦК України та зменшив її розмір на 60%, обгрунтувавши таке зменшення складним матеріальним станом відповідачки, перебуванням на її утриманні малолітнього сина та матері-пенсіонерки.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таке не у повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Разом з тим, статтями 256,257,261,266 ЦК України, встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 0 укладено між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 01.06.2007 року на суму 60 000 доларів США, що на момент укладання договору становило 303 000 грн., з терміном повернення до 30.05.2014 року (а.с.5). Також сторони погодили графік погашення кредиту, а саме - щомісячними платежами.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-522цс17 від 05.04.2017 (також № 6-31цс15 від 03.06.2015), перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Із довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 станом на 08.12.2011 року, наданим на виконання ухвали апеляційного суду ПАТ «Укрсиббанк», вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 здійснила 27.07.2009 року - тіла кредиту та 22.10.2010 року - процентів на суму 100 доларів США.

Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (у тому числі за спірним кредитним договором) між правонаступником банку - ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем - ПАТ «Дельта Банк» укладено 08.12.2011 р. (а.с.12-15).

Отже, про порушення позичальником ОСОБА_2 кредитної дисципліни ПАТ «Дельта Банк» було відомо ще на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги.

Крім того, за правилами ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Попри зазначене, до суду із позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулося лише 31.08.2015 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Наведена обставина не спростована стороною позивача як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного перегляду спору.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що до винесення оспорюваного рішення відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.51).

Наведені обставини справи вказують на правильність висновку суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в межах трьохрічного строку позовної давності. Відтак обгрунтованою є обчислена судом сума тіла кредиту, яку слід стягнути з відповідача в межах загального строку позовної давності - 15 714,02 доларів США, що еквівалентно 347 209,13 грн. з урахуванням визначеного позивачем курсу долара станом на 25.08.2015 року (22,0955 грн. за 1 долар США).

В частині стягнення з відповідача відсотків, колегія суддів зазначає наступне.

Як передбачено ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на те, що позивачем не надано доказів щодо підстави збільшення відсоткової ставки у порядку, передбаченому ч.1 п.5.2 кредитного договору, колегія суддів погоджується з обчисленням судом відсотків, виходячи із ставки - 15% річних, а не 30%. Окрім того, у засіданні апеляційного суду представником апелянта дану обставину визнано.

Однак, обчислюючи розмір відсотків за користування кредитом в межах трьохрічного строку позовної давності, суд необгрунтовано обмежився періодом з 31.08.2012 року по 30.05.2014 року, зіславшись на те, що договором не передбачено подальше нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, тобто після 30.05.2014 року.

Такий висновок суду не відповідає обставинам справи, а також положенням ст.ст.1048,1050 ЦК України.

Так, пунктом 7.7 кредитного договору передбачено, що строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

Також пунктом 1.3.3 кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуто останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Таким чином, неповернення позичальником кредиту у встановлений договором строк (30.05.2014 року) не позбавляє кредитора права на отримання ним відсотків за подальше користування кредитними коштами в межах строку позовної давності.

Відтак з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом в межах загального строку позовної давності, а саме за період з 31.08.2012 року по 31.08.2015 року.

З наведених підстав коригуванню підлягає розрахунок відсотків:

15714,02 доларів США (тіло кредиту) * 15% = 2357,10 : 12 міс. = 196,43 * 36 міс.=7071,48 доларів США, що еквівалентно 156 247,88 грн.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (правовий висновок ВСУ №6-3006цс15 від 08.06.2016).

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що при обчисленні пені за прострочення сплати тіла кредиту та за прострочення сплати відсотків, суд першої інстанції, з огляду на обставини справи, обгрунтовано застосував положення п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Однак, враховуючи обчислений апеляційним судом розмір відсотків, які слід стягнути з відповідача (156 247,88 грн), перерахунку підлягає також розмір пені у межах річного строку позовної давності за прострочення відсотків:

- з 28.08.2014 р. до 12.11.2014 р. - 156 247,88 грн * 25% = 39061,97 : 365 = 107,02 * 77дн. =8240,54 грн.;

- з 13.11.2014 р. до 05.02.2015 р. - 156 247,88 грн * 28% = 43749,4 : 365 = 119,9 * 85 дн. = 10191,15 грн.;

- з 06.02.2015 р. до 03.03.2015 р. - 156 247,88 грн * 39% = 60936,7 : 365 = 166,9 * 26 дн. = 4339,4 грн.;

- з 04.03.2015 р. до 28.08.2015 р. - 156 247,88 грн * 60% = 93748,73 : 365 = 256,8 * 177 дн. = 45453,6 грн.

Тобто, розмір пені на відсотки становить - 68224,69 грн. (8240,54 грн + 10191,15 грн + 4339,4 грн + 45453,6 грн).

Оскільки незмінним залишається сума тіла кредиту, яку слід стягнути з відповідача, то розмір пені за просточення сплати тіла кредиту залишається згідно з розрахунками суду першої інстанції - 151 619,61 грн.

Таким чином загальний розмір пені до стягнення становить 219 844,30 грн. (68224,69 грн. + 151 619,61 грн.)

Аналогічно перерахунку підлягає сума 3% річних від прострочених відсотків у межах заявленого банком річного строку: 4687,44 грн. (156 247,88 грн *3%).

Незмінною залишається сума 3% річних від простроченого тіла кредиту, згідно з розрахунками суду першої інстанції - 10 416,27 грн.

Оскаржуючи рішення суду, представник ПАТ «Дельта Банк» у своїх доводах зіслався на переривання відповідачем строку позовної давності, зазначивши, що з 2011 року відповідач вела з банком переговори щодо реструктуризації кредиту та зміни валютування, що на думку апелянта, свідчить про визнання нею боргу.

Проте, такі доводи не можна вважати обгрунтованими.

Так, відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як роз'яснив Верховний Суд України у правовій позиції № 6-2170 цс16 від 09.11.2016, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В спірному випадку, як зазначалось вище, останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_2 здійнила 22.10.2010 року, а наведена апелянтом обставина є недоведеною та не може бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності в розумінні ст.264 ЦК України. Доказів щодо подання відповідачем заяв про розстрочення боргу, як його визнання, сторона апелянта не представила.

В силу дії ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України, колегія судів звертає увагу на наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).

Отже за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків (правова позиція ВСУ № 6-473цс16 від 14.09.2016).

В спірному випадку розмір заборгованості становить:

- 15 714, 02 доларів США, що еквівалентно 347 206,13 грн. - заборгованість по тілу кредиту;

- 7071,48 доларів США, що еквівалентно 156 247,88 грн. - заборгованість за відсотками;

- 219 844,30 грн - пеня (з них 151 619,61 грн. - за прострочення сплати тіла кредиту та 68224,69 грн. за прострочення сплати відсотків);

- 10 416,27 грн. - 3% річних від простроченого тіла кредиту;

- 4687,44 грн. - 3% річних від прострочених відсотків.

Аналіз наведених розрахунків в контексті ч.3 ст.551 ЦК України та правової позиції ВСУ № 6-473цс16 від 14.09.2016 року вказує на те, що в даному випадку розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, не перевищує розміру збитків.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.27 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012, № 5, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

В обгрунтовування зменшення розміру пені на 60% суд першої інстанції зіслався на складний матеріальний стан відповідачки, перебуванням на її утриманні малолітнього сина та матері-пенсіонерки. Проте такі обставини не є істотними в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України, тому її застосування в даному випадку недостатньо обґрунтоване.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307,309, 313-314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 09 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 01.06.2007 року облікованої банком станом на 25.08.2015 року у розмірі 22785,50 доларів США (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесять п'ять доларів США п'ятдесять центів ) та 234948,01 грн. (двісті тридцять чотири тисячі дев'ятсот сорок вісім гривень одна копійка), з яких:

- 15 714, 02 доларів США, що еквівалентно 347 206,13 грн. - заборгованість по тілу кредиту;

- 7071,48 доларів США, що еквівалентно 156 247,88 грн. - заборгованість за відсотками;

- 219 844,30 грн. - пеня ;

- 10 416,27 грн. - 3% річних від простроченого тіла кредиту;

- 4687,44 грн. - 3% річних від прострочених відсотків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 3654 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 4019,40 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.