Категорія 57 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Іващука В.А.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року до Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ОСОБА_3 про захист прав споживачів та визнання недійсним пункту кредитного договору.

Позовну заяву мотивовано тим, що між ним та АКБ «Банк Форум» 25.06.2008 року в м. Вінниця був укладений кредитний договір № 0180/08/10-Nv. Кредит надавався на придбання квартири на вторинному ринку, що знаходиться в м. Вінниця на проспекті ЮностіАДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 2.3., 2.6., 3.3.2. кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом на відкритий позичковий рахунок, не пізніше строку, визначеного п. 1.2. кредитного договору, тобто до 24 червня 2033 року. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

П. 4.1. цього договору передбачає, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Предметом даного позову є визнання недійсним пункту 4.1. вказаного кредитного договору, з підстав невідповідності умов даного пункту договору положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказуючи на їх несправедливість, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, як споживача послуг банку, в межах спірних правовідносин.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку. У скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

В свою чергу відповідач подав письмові заперечення, в яких просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, прийшла до висновку про часткове задоволення скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини у справі.

25.06.2008 року між акціонерним комерційним банком «ФОРУМ» (на час звернення з позовом - публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ», яке є правонаступником прав та зобов'язань АКБ «ФОРУМ» згідно з Статутом банку, надалі по тексту - ПАТ «БАНК ФОРУМ») та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №0180/08/20-Nv (далі - Кредитний договір), згідно з яким позичальнику надано кредит на суму 50000,00 доларів США, строком повернення по 24 червня 2033 року зі сплатою процентів за користування строковим кредитом в розмірі 13 % річних. Ціль кредитування - придбання квартири.

Відповідно до п. 7.2. кредитного договору №0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року, сторони зафіксували свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови договору і вони зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати, а також, що умови кредитування відповідно до п. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримано до укладення договору.

В матеріалах справи знаходиться розрахунок заборгованості (на а.с. 47-48), з якого вбачається, що сума пені складає 1184, 53 долари США , що еквівалентно 26 352 грн. 12 коп., що складає близько 6% від суми залишку заборгованості по кредиту та розмір пені не перевищує 50% вартості кредиту.

Суд першої інстанції правильно вказав, що пеня нараховується на прострочений платіж, а не на суму кредиту, що також видно із розрахунку заборгованості. Отже, твердження позивача, що сума компенсації перевищує 50% вартості продукції, не відповідає дійсності.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими умови договору можуть бути визнані в разі, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним вважається таким із моменту укладення договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що зміст кредитного договору на момент його укладання не суперечив Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідав вимогам ст. 203 ЦК України.

ОСОБА_2, як правильно зазначив суд, на момент укладення договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину на момент його укладення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин вчинено у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. На момент укладення кредитного договору спеціальний нормативно -правовий акт, який би обмежував розмір неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами був відсутній.

Вищевказаний кредитний договір складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту стосовно дотримання прав споживача та принципу справедливості.

Позивач був проінформований про можливі ризики, ознайомлений з умовами кредитування та зі змістом кредитного договору та погодився із усіма його умовами (п. 7.2.).

На момент укладення кредитного договору сторони досягли згоди, зокрема, щодо встановлення розміру пені на випадок порушення позичальником договірних зобов'язань. Позивач добровільно погодився на укладення спірного правочину, сплачував по ньому періодичні платежі, не оскаржував й не порушував питання про його розірвання, а отже, не вважав умови договору несправедливими, що є підставою для відмови в позові .

Умовами кредитного договору встановлено порядок повернення кредиту та відсотків, зазначено строки погашення та рахунки на які необхідно перераховувати кошти для погашення кредиту та відсотків.

Підписанням кредитного договору №№0180/08/20-Nv від 25.06.2008 року позивач засвідчив, що цей договір був укладений у відповідності до всіх вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. Вважає його обґрунтованим, таким, що відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Проте, колегія суддів не погоджується з тим, що міським судом взято до уваги та враховано за підставу для відмови у задоволенні позову пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

За змістом ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2, хоча і посилається на помилки суду першої інстанції при застосуванні позовної давності, проте зміст його скарги в цій частині стосується лише неправильного, на його думку, визначення моменту, з якого перебіг цієї позовної давності починається.

Колегією такі доводи визначені як безпідставні та необгрунтовані, проте судом допущена інша груба помилка при застосуванні позовної давності, як підстави для відмови у задоволенні позову.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Вінницьким міським судом вказане було залишено поза увагою.

Судом першої інстанції встановлено, що право позивача порушено не було, а тому застосування строку позовної давності, у даному випадку, є безпідставним.

Таким чином, колегія прийшла до висновку про зміну рішення шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання суду на відмову у позові з підстав пропуску позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини, які ставлять під сумнів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій його частині, і до уваги колегією суддів не беруться.

На підставі викладеного та керуючись ст.261 ЦК України, ст.ст. 303,307, 309,313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року змінити. Виключити з мотивувальної частини посилання суду на відмову в позові з підстав пропуску позовної давності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: