Справа № 450/617/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2457/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа : приватне акціонерне товариство «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_9» про стягнення з ОСОБА_5 грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 450 000 грн., по 150 000 грн. кожному; стягнення витрат на поховання в розмірі 5000 грн. та витрат понесених на правову допомогу в розмірі 2820 грн.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, грошову компесацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7, грошову компесацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8, грошову компесацію за заподіяння моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2820,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави 1 500 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_3,вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначають, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не мотивував, чому виходячи з обставин даної справи, грошову компенсацію душевних страждань дітей внаслідок смерті батька слід визначити в меншому розмірі, ніж таку для дружини померлого. Також, при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди, судом не взято до уваги поведінку відповідача, оскільки останній намагається уникнути буди якої відповідальності за вчинене ним джерелом підвищеної небезпеки порушення ПДР, що призвело до трагічних наслідків і зухвало заявляє про надуманість позовних вимог. Від спілкування ОСОБА_5 ухиляється і здійснених позивачами матеріальних затрат на поховання покійного не відшкодував. Крім цього, поза увагою суду залишився факт знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів від часу трагічної події в 2011 році. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині невмотивованого визначення розміру моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення про відшкодування моральної шкоди в розмірі заявлених позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_10 ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено,що 02.11.2011 року, близько 10 години 45 хвилин на автодорозі ОСОБА_4 Чоп, поблизу с.Ямпіль Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_11, керуючи автомобілем «Форд Фієста» д.р.н. АС 3307 АР, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12, який від отриманих тілесних ушкоджень помер.

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди органом досудового розслідування СВ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області було порушено кримінальну справу, яка на час розгляду даної цивільної справи перебувала на стадії досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п.2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, як проживали з нею однією сімєю.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_3, як дружина загиблого та ОСОБА_3, ОСОБА_7, як діти загиблого, мають право, у відповідності до вимог ст. 1168 ЦК України, на відшкодування завданої їм моральної шкоди.

Згідно з роз»ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами та доповненнями, виходячи з положень статей 4, 5 ЦПК України і статей 28, 49, 50 Кримінально- процесуального кодексу України, потерпілий, тобто, особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду, має право пред»явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував вимоги ст. 1187 ЦК України та роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та визначив суму відшкодування, яка на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було завдано моральну шкоду позивачам, ступінь вини відповідача, глибину, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивачів, та оцінив моральну шкоду, завдану ОСОБА_3, як дружині померлого у розмірі 100 000. 00 грн., а ОСОБА_7 та ОСОБА_3, як дітям померлого, у розмірі по 25000.00 грн. кожному.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, щодо членів її сім»ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення грошової компенсації моральної шкоди та стягуючи таку на користь дружини ОСОБА_3 у розмірі 100000.00 грн., на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в розмірі по 25000.00 грн. на кожного, суд першої інстанції посилався на те, що внаслідок дорожньо транспортної пригоди, учасником якої був ОСОБА_5, загинув чоловік ОСОБА_3 та батько ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_12

Колегія суддів не може погодитись з судом першої інстанції, який оцінив моральну шкоду, завдану дітям загиблого, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у розмірі по 25000.00 грн.

Що ж стосується розміру грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, то з врахуванням характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнали позивачі у зв»язку зі смертю чоловіка та батька, їх тривалості, які є пожиттєвими, оскільки втрату батька та чоловіка не зможуть забути, те, що моральні страждання та переживання позивачі зазнали у зв»язку зі смертю близької, дорогої їм людини чоловіка та батька, який раптово трагічно загинув у віці 63 роки, враховуючи обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3, дітей загиблого, судом першої інстанції занижено, і такий не відповідає глибині, тривалості їх моральних страждань та душевних переживань у зв»язку зі смертю батька.

Враховуючи те, що батько ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_12 внаслідок ДТП, учасником якого був ОСОБА_5, помер, через що позивачі перенесли душевні страждання та переживання, враховуючи глибину їх душевних страждань, завданих раптовою несподіваною загибеллю батька, відсутність у відповідача бажання протягом такого тривалого часу добровільно хоча б частково відшкодувати завдану шкоду, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про збільшення розміру компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3, і стягує таку в розмірі по 50000.00 грн. на кожного.

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що з ОСОБА_13. на користь позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 слід стягнути по 50000.00 грн. на кожного на відшкодування моральної шкоди, у зв»язку з чим оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8 грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди слід змінити, збільшивши її розмір з 25000.00 грн. до 50000.00 грн., в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_8 грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди змінити, збільшивши її розмір з 25000.00 грн. до 50000.00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2