Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Демяносова М.В., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» про порушення прав споживача електропостачальником за касаційними скаргами ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на ухвали апеляційного суду Рівненської області

від 29 листопада 2016 року та від 27 лютого 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» про порушення прав споживача електропостачальником.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області

від 10 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах

ОСОБА_4 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року повернуто особі, яка її подала, з підстав передбачених ст. 293 ЦПК України.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області

від 23 грудня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 27 лютого

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого в інтересах

ОСОБА_4, на ухвалу суду першої інстанції визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

У касаційному порядку ОСОБА_3, який діє в інтересах

ОСОБА_4, оскаржив ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 29 листопада 2016 року про повернення апеляційної скарги, з підстав передбачених ст. 293 ЦПК України, та ухвалу цього ж суду від 27 лютого 2017 року про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявнику, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Повертаючи ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду про залишення позовної заяви без руху, апеляційний суд посилався на те, що така ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що останній, у наданий йому судом строк, не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме не сплатив судовий збір.

Проте такі висновки апеляційного суду не ґрунтуються на процесуальному законі.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», просив встановити, що ціну спожитої ним електроенергії визначено неналежним чином, зобов'язати відповідача надалі подавати рахунки за спожиту електричну енергію без заборгованості.

Місцевий суд дійшов висновку, що даний позов підлягає оплаті судовим збором., про що постановив відповідну ухвалу.

Апеляційний суд, посилаючись на те, що норма ст. 293 ЦПК України містить вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, вважав, що ухвала місцевого суду про залишення позовної заяви без руху не підлягає апеляційному оскарженню.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. п. 1, 6, 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Оскільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися спеціальним законодавством України, як-то,

ст. 14 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 (справа про апеляційне оскарження ухвал суду), Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушення права на судовий захист, яке згідно із ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Розглядаючи положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (справа про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду) судове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у випадках, коли закон не містить прямої заборони на таке оскарження.

Зі змісту ч. 1 ст. 293 ЦПК України вбачається, що наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Отже, законом не передбачено прямої заборони на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху в частині судового збору, тому така ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду, що відповідає змісту роз'яснень Конституційного Суду України, наведених вище, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного постановлені апеляційним судом ухвали не можуть залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягають скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвали апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада

2016 року та від 27 лютого 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька М.В. Демяносов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кафідова