Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1241/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.,

за участю відповідача та його представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивача, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_4 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до ОСОБА_4 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що 26 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2850 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із підписаної ОСОБА_4 заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконував, то станом на 30 листопада 2015 року утворилась заборгованість в сумі 14 939,82 грн., з яких: 7254,68 грн. - заборгованість за кредитом;

5836 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 899,62 грн. - пені, а також штрафи - 250 грн. фіксована частина та 699,52 грн. - процентна складова. Банк просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та розподілити судові витрати (а.с.2-3).

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 14 939,82 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн. (а.с.66-67).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_4, просять рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.72-75).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 та його представники підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник банку заперечив проти цих доводів і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2007 року відповідач подав банку заяву про видачу кредитної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом 2850 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом на заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, погодився з тим, що ця заява з Умовами, Правилами та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Справжність свого підпису на заяві та факт отримання кредитної картки «Універсальна» «55 днів пільгового періоду» відповідач не заперечує, не заперечує і факт користування карткою в період з 2007-2014 років.

Як на підставу для відмови в позові про стягнення заборгованості відповідач посилався на те, що 22 грудня 2014 року йому зателефонували та, відрекомендувавшись працівником служби безпеки банку, пояснили, що з його карткового рахунку намагаються зняти гроші та задавали питання щодо його рахунків та пластикових карток. Ніяких відомостей він не надавав, але після закінчення розмови звернувся до банківської установи, перевірив стан рахунку та дізнався, що з його кредитної картки знято грошові кошти, про що він подав заяву до міліції (а.с. 29 ).

Матеріалами справи підтверджується, що за заявою ОСОБА_4 були внесені відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (а.с.32). За фактом зняття грошових коштів шахрайським шляхом з кредитної картки відповідача, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідно до умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт з 2850 грн. було збільшено до 7100 грн. (а.с.15).

Розрахунком заборгованості підтверджується, що станом на 22 грудня 2014 року з картки знято 7952,63 грн.. Зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував, сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості, останній платіж зроблено 10 березня 2015 року в сумі 367,33 грн..

Станом на 30 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року складає 14 939,82 грн., з яких: 7254,68 грн. - заборгованість за кредитом; 5836 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 899,62 грн. - заборгованість по пені, а також штрафи - 250 грн. фіксована частина та 699,52 грн. - процентна складова (а.с. 4-5).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданими позивачем доказами.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення, а саме за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі 13990,30 грн., яка складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені, розмір якої не перевищує заборгованість за кредитом та процентами.

Доводи відповідача щодо вини банку у викраденні з кредитної картки відповідача грошових коштів є недоведеними.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п. 14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що підписанням заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6), позивач уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання.

Згідно з п.6.10 Умов і правил надання банківських послуг, передбачено обов'язки клієнта вживати заходи щодо запобігання втрати (Викрадення)Карт, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу або їхнього незаконного використання.

Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Згідно п.8.3. Умов і правил надання банківських послуг у разі, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Переказ коштів з картки відповідача 22 грудня 2014 року було проведено із правильним введенням ПІН-коду, що виключає відповідальність банку. Як пояснив представник позивача, оскільки операція переказу коштів з картки відповідача була здійснена коректно, з правильним введенням ідентифікуючих даних власника картки, підстави для проведення Банком службової перевірки за даним фактом відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за кредитним договором.

Доводи скарги про те, що суд розглянув справу з порушенням процесуальних норм, а саме ст.ст.74-76 ЦПК України, без належного повідомлення відповідача про судове засідання, яке відбулось 03 квітня 2017 року, є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України позивачеві суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати : судовий збір в сумі 1378 грн.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2017 року скасувати.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2007 року в сумі 13990,30 грн. (тринадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто гривень тридцять копійок), яка складається з: 7 254,68 грн.- заборгованість за кредитом; 5836 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; 899,62 грн. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1378 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Л.В.Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

О.І.Чельник