АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участі секретаря: Куць О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 30 жовтня 1998 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила на його користь житловий будинок № 8а по вул. Р.Люксембург в м. Дніпропетровську. Даний договір був посвідчений товарною біржою «Центральна» та зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічною інвентаризацією». Оскільки договір не був посвідчений нотаріально, як це передбачено ст. 227 ЦК УРСР, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу; застосувати наслідки недійсності правочину та зобовязати відповідача повернути їй вказаний житловий будинок та визнати за нею право власності на нього /а.с. 2-4/.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено /а.с.35-37/.

З таким рішенням не погодилась позивач, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх зясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, як4им її позовні вимоги задовольнити повністю /а.с.56-87/.

Судом першої інстанції встановлено, що біржою нерухомості «Центральна» 30 жовтня 1998 року був посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку та зареєстрований в реєстрі за №75, за умовами якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок №8-а, розташований по вул. Р.Люксембург в м.Дніпропетровську. Договір зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18 травня 2000 року в реєстровій книзі № 629 за реєстровим № 2085-436 /а. с. 5/.

Умовами договору також визначено, що учасники правочину є членами біржі, продаж обєкту нерухомого майна здійснено за 13 494,00 грн., які продавець отримав від покупця в повному обсязі до підписання цього договору.

Згідно з довідками КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 17639 від 19 грудня 2016 року та № 17742 від 21 грудня 2016 року в інвентаризаційній справі станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про зареєстроване право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Р.Люксембург, буд. 8-а в цілому за гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого 30 жовтня 1998 року на біржі нерухомості «Центральна» в реєстрі за № 75, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу 629 за реєстровим № 2085-436.

У справі також встановлено, що право власності на спірний житловий будинок було зареєстроване за гр. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 червня 1994 року, а згідно договору купівлі-продажу від 07 лютого 1998 року право власності перейшло до іншої особи. Угодою від 24 квітня 1998 року договір купівлі-продажу від 07 лютого 1998 року був розірваний, право власності на будинок по вул. Р. Люксембург, 8а повернуто гр. ОСОБА_2 На підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1998 року право власності перейшло до іншої особи /а. с. 29, 31/.

Виходячи з доказів по справі, суд першої інстанції, в силу норм ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст.ст.10, 57-61 ЦПК України дійшов висновку про відмову у задоволенні позову /а.с.35-37/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а судове рішення залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що правочин купівлі-продажу житлового будинку № 8а по вул. Р.Люксембург в м. Дніпропетровську укладено з додержанням всіх вимог діючого на той час законодавства України, а саме: був зареєстрований біржою нерухомості, у звязку з чим не потребував нотаріального посвідчення; був укладений на підставі вільного волевиявлення його учасників, тобто позивач усвідомлювала свої дії, добровільно у 1998 році виявила бажання продати через товарну біржу належний їй на праві власності житловий будинок, власноручно поставила свій підпис на спірному договорі, попередньо ознайомившись із його змістом, а також враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів того, що на час укладання договору сторони не були членами біржі, а тому суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги про повернення житлового будинку та визнання права власності на спірний житловий будинок за позивачем, колегія суддів вважає безпідставними оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, у задоволенні яких судом було відмовлено.

Посилання заявника на неправильне застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовною заявою позивач вказувала, що між нею та позивачем було укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої вони визначили, що вся сума за продаж житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Р.Люксембург, буд. 8-а, складає 22000 доларів США та на день укладання договору купівлі-продажу цього будинку від 30 жовтня 1998 року їй було передано лише частину грошових коштів, а решту суми ОСОБА_3 повинен був сплачувати протягом 20-ти років. Крім того, сторони погодили, що відповідач не буде її знімати з реєстраційного обліку за вказаною адресою до повної сплати боргу. Між тим, ОСОБА_3 умови додаткового договору не виконує, з 2010 року припинив сплату коштів та зняв ОСОБА_2 з реєстрації, а тому вона змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Однак, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1998 року із застосуванням двосторонньої реституції - не є належним способом захисту цивільних прав та законних інтересів позивача, оскільки, фактично, між сторонами спір виник з підстав невиконання відповідачем умов додаткової угоди.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції, в силу ст.309 ЦПК України, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_4