№ 243/4650/17
Справа № 2/243/2737/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючий суддя - Пронін С.Г.

при секретарі - Чевела С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом ОСОБА_1 до Слов'янської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна, в тому числі ? частки приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_1 та ? частки житлового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, з яких ? частка вказаних земельної ділянки та житлового будинку належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 рідній сестрі позивача - ОСОБА_4, після якої мати позивача прийняла спадщину, фактично проживаючи разом з померлою ОСОБА_4, але не оформила своїх спадкових прав. Єдиним спадкоємцем після померлих є позивач ОСОБА_1, яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_3 та фактично проживала разом з нею. 14 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. Однак 14 квітня 2017 на ? частки приватизованої земельної ділянки позивач отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю визначених часток співвласників у державному акті на право приватної власності на землю від 02 вересня 1997 року НОМЕР_2, виданого виконкомом Слов'янської міської ради. Складність в оформленні позивачем спадкових прав полягає в неможливості замінити оригінал правовстановлюючого документу на землю, зареєстрованого на ім'я спадкодавця та позивача, тому що один з власників нерухомого майна помер. Так, в порушення вимог ст. 42 ЗК України в редакції 1990 року, в Державному акті на право приватної власності на землю від 02 вересня 1997 року НОМЕР_2, виданого виконкомом Слов'янської міської ради не визначені частки співвласників, не вказаний один з співвласників - ОСОБА_4, а згідно діючого законодавства державні реєстратори, нотаріуси не мають права самостійно встановлювати частки співвласникам, вносити зміни в існуючі правовстановлюючі документи, тому позивач не має законних підстав для отримання Державного акту та його державної реєстрації у тому числі і на свою частку. В зв'язку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_1 просить суд позовні вимоги задовольнити, визнати за нею право приватної власності на ? частки приватизованої земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3, а також право приватної власності на ? частки приватизованої земельної ділянки як набуту у власність під час приватизації, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6, що діє на підставі договору на надання юридичних послуг, в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив суд прийняти рішення на власний розсуд.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

З договору міни від 03 серпня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської

державної нотаріальної контори 23 серпня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3630 та зареєстрованого в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 01 вересня 1994 року в реєстрову книгу за № 12401/39, слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками ? частки житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1, на земельній ділянці Слов'янської міської ради.

Відповідно договору міни від 08 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори 08 вересня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3975 та зареєстрованого в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 14 вересня 1994 року в реєстрову книгу за № 12401/39, слідує, що позивач ОСОБА_1 є власником ? частки житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1, на земельній ділянці Слов'янської міської ради.

Згідно Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 3526-18/0.54/01 від 21 грудня 2016 року станом на 14 грудня 2016 року зазначений житловий будинок на праві власності належав по ? частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та в ? частки - ОСОБА_1

Відповідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1892 та виданого Слов'янської міської радою народних депутатів 02 вересня 1997 року, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 24 лютого 2017 року земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0.0551 га з кадастровим № НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Натомість статтею 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ в редакції, що діяла на час існування спірних правовідносин, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 вказаного кодексу України в зазначеній редакції, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Таким чином, оскільки до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перейшло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, то й право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок, також перейшло до всіх вказаних осіб. Крім цього, враховуючи те, що вказаний житловий будинок належав всім вказаним особам на праві спільної часткової власності, то й земельна ділянка, на якій розташований цей житловий будинок, також належав ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, а саме ОСОБА_1 - в розмірі ? частки, ОСОБА_4 - в розмірі ? частки, ОСОБА_3 - в розмірі ? частки.

Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права приватної власності на ? частки приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, кадастровий номер № НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, як частку, набуту у власність під час приватизації, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на ? частки вищезазначеної земельної ділянки, то суд виходить з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, про що 02 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області було видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_3, актовий запис 1119.

ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4, відповідно до якого ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_4, про що 16 січня 1965 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 53.

З домової книги, рішення Слов'янського міського суду від 29 квітня1994 року та рішення виконкому Слов'янської міської ради від 15 червня 1994 року № 163/4 слідує, що ОСОБА_3 була опікуном недієздатної ОСОБА_4 та по день смерті останньої проживала разом з нею. А тому, відповідно до ст. 1261, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 в тому числі й земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок № АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, про що 16 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_5, актовий запис № 284.

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про народження, серія НОМЕР_6, відповідно до якого позивач ОСОБА_1. є донькою ОСОБА_3, про що 09 травня 1958 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 19.

Прізвище позивачем було змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 на підставі запису акту про укладення шлюбу № 888 від 25 вересня 1976 року; з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 - на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, зареєстрованого 03 вересня 1988 року, серія НОМЕР_7, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 780.

Згідно домової книги позивач ОСОБА_1 по день смерті ОСОБА_3 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано таку заяву про прийняття спадщини у встановлений діючим законодавством строк.

Так, 14 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. з заявою про прийняття спадщини, що складається, в тому числі, з ? частки житлового будинку під номером АДРЕСА_1, що належав в ? частці спадкодавцю ОСОБА_3, а в ? частці - ОСОБА_4, спадкоємцем якої була ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та з земельної ділянки під номером АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (частка не визначена).

14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 738, а саме на ? частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1, що належав в ? частці спадкодавцю ОСОБА_3, а в ? частці - ОСОБА_4, спадкоємцем якої була ОСОБА_3, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85119901 від 14 квітня 2017 року право приватної власності на ? частку житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області № 292/02-31 від 14 квітня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну спадкодавцеві ОСОБА_3 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1 кадастровий № НОМЕР_1, оскільки із наданих спадкоємцем документів не можливо визначити належну спадкодавцеві частку майна. Крім цього, позивачу ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з заявою про визнання права власності на вказане майно у порядку спадкування на належну спадкодавцеві частку земельної ділянки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року

слідує, що: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З статті 328 ЦК України слідує, що право власності виникає на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так, статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 на ? частку житлового будинку № АДРЕСА_1, то до неї перейшло й право власності на належну померлій ОСОБА_3 ? частку земельної ділянки, на якій цей житловий будинок розміщений.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. 30, 42 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, ст. ст. 328, 392, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України та ст. ст. 10, 60, 209, 210, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати право приватної власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_8, на ? частки приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер № НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати право приватної власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_8, на ? частки приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер № НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, як частку, набуту у власність під час приватизації.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги через Слов'янський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін