Номер провадження: 22-ц/785/3932/17
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

31.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, -

встановила:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №520/14210/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди.

Під час розгляду справи, 29 жовтня 2013 року Київським районним судом міста Одеси було постановлену ухвалу про забезпечення позову, якою заяву позивача ОСОБА_3 задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12.02.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1224640 гривень 78 копійок - курсова різниця між сумою основною боргу у гривні станом на 18 грудня 2014 року та сумою основною боргу, зазначеною в рішенні Київського районного суду міста Одеси від 29 березня 2013 року, 1188962 гривні 41 копійка - штраф за неповернення позики за період з березня 2013 року по грудень 2014 року, 86219 гривень 53 копійки - три відсотки річних за період з березня 2013 року по грудень 2014 року, а також 3441 гривня 00 копійок витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 12.02.2015 року в частині стягнення штрафу за неповернення позики та судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 штраф за неповернення позики за період з березня 2013 року по грудень 2014 року в сумі 500000 гривень 00 копійок та компенсацію витрат на оплату судового збору в сумі 2477 гривень 52 копійки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави несплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 1238 гривень 76 копійок. В решті рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2015 року - залишено без змін.

01.02.2017 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року по цивільній справі №520/14210/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, шляхом скасування арешту на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_3 посилається на те, що вказані забезпечення позову були накладені судом за його заявою, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12.02.2005 року, яке частково скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 частково задоволені, на цей час вказане рішення суду перебуває на виконанні, в ході якого автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був реалізований в рамках виконавчого провадження. У зв'язку з чим відсутні підстави для подальшого забезпечення позову.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомленим (т. 2 а.с.14).

Ухвалою суду заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову - задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року по цивільній справі №520/14210/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди, шляхом:

- скасування арешту на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону.

Так, при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції правильно послався на наступні обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Згідно з ч. 3 ст.154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Судом також правильно було встановлено, що 29 жовтня 2013 року Київським районним судом міста Одеси було постановлену ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані забезпечення позову були накладені за заявою позивача ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12.02.2005 року, яке частково скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року, задоволені частково позовні вимоги саме ОСОБА_3

З наданого до суду акту про проведення електронних торгів від 23 грудня 2016 року (т.2, а.с.190) вбачається, що в ході здійснення виконавчого провадження майно, яке належить боржнику ОСОБА_2, а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску, передано ДП «СЕТАМ» для подальшої реалізації шляхом продажу на електронних торгах.

Відповідно до протоколу №217457 проведення електронних торгів від 05.12.2016 року ДП «СЕТАМ» 05.12.2016 року проведено електронні торги з реалізації автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2005 року випуску. Переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_4

Згідно з ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини (далі - Європейського Суду) та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського Суду у справі «СОВТРАНСАВТО-ХОЛДИНГ» проти України (заява № 48553/99) від 25.07.2002 року зазначено, що суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів («Брумареску проти Румунії»).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (перше рішення стосовно Росії: «Бурдов проти Росії». Комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 тощо).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 року існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, чим закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з метою повного виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 12.02.2005 року, яке частково скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року, необхідність у забезпеченні позову по цивільній справі №520/14210/13-ц, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2013 року, відпали, а тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Посилання апелянта на те, що суд не повинен був розглядати та задовольняти заяву про скасування заходів забезпечення позову, так як заява подана і підписана представником ОСОБА_3, до неї не було надано копії паспорту ОСОБА_3, не можуть бути прийняті до уваги судовою колегією, так як представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову на підставі дійсної та не скасованої нотаріально посвідченої довіреності від 03.11.2014 року, копію якої надав до заяви (т.2 а.с. 182, 185).

Відповідно до ст. ст. 38, 40, 42, 44 ЦПК України, сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу. Повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами:

1) довіреністю фізичної особи;

2) довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника;

3) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності. Підстави і порядок припинення представництва за довіреністю визначається статтями 248-250 Цивільного кодексу України. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви або усної заяви, зробленої у судовому засіданні.

Таким чином суд першої інстанції, перевіривши повноваження представника заявника, не мав повноважень та законних підстав на витребування копії паспорту або іншого документа особи, яка уповноважила представника на будь-які дії.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм процесуального права, які привели до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не відповідають чинному законодавству і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 312, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: Г.Я. Колесніков

П.М. Черевко