Справа № 367/2874/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/1713/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 08.06.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало наступним:

15 липня 2010 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду підмінного водія-експедитора автофургонів та рефрижераторів автотранспортного парку ТОВ «Комплекс Агромарс» згідно наказу № 997 КА/к-п.

16 липня 2010 року з відповідачем був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 147-В.

Згідно наказу № 582 КА/к-п-д від 14 вересня 2010 року відповідача було переведено водієм-експедитором автофургону та рефрижератора DAF TE 86 NCA № НОМЕР_1 цієї ж автоколони та доручено виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора, і переукладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 103-Е від 01 жовтня 2010 року.

Наказом № 84/19 КА/ к-п-д від 01 березня 2011 року відповідача було переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF TE 86 NCA № НОМЕР_1.

Відповідно до наказу № 665 КА/к-п-д від 30 грудня 2011 року відповідача 01 січня 2012 року було переведено водієм автофургону та рефрижератора DAF TE 86 NCA № НОМЕР_1 автоколони № 2 транспортного департаменту і переукладено Договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 159-В від 01 січня 2012 року, № 159-Е від 01 січня 2012 року.

Наказом № 628 КА/ к-п-д від 01 листопада 2013 року відповідача було переведено на посаду водія автофургону та рефрижератора DAF FT CF 85.410 № НОМЕР_2 та доручено виконувати додаткові обовязки в порядку суміщення посади експедитора.

01 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем були переукладені Договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 170-В та №170-Е.

Під час виконання своїх трудових обовязків відповідач в період з жовтня 2011 року по квітень 2015 року здійснював приймання, доставку та передачу контрагентам різноманітної м'ясопродукції охолоджених тушок курчат-бройлерів. При цьому неодноразово були виявлені нестачі продукції, про що складалися відповідні акти прийому-передачі та (або) акти про розбіжності, підписані відповідачем. У звязку з вказаними нестачами позивач зазнав значних матеріальних збитків, в рахунок погашення яких з відповідача на користь позивача було утримано кошти у розмірі 1220,54 грн. Таким чином непогашена сума збитків становить 132835,76 грн.

Наказом від 02 червня 2015 року № 521 КА/к-з відповідача було звільнено за власним бажанням. Добровільно відшкодувати шкоду він не погоджується.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» суму завданих збитків у розмірі 71 123 грн. 64 коп. та судові витрати 1378 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що докази протиправних його діянь та його вини в заподіянні шкоди підприємству в справі відсутні. Бухгалтерський облік м'ясопродукції під час її перевезення контрагентам територією України вівся невірно, без урахування реальних фактичних даних про вагу м'ясопродукції та без урахування належним чином прийнятих та затверджених у встановленому порядку індивідуальних норм природного убутку мяса при міжміських перевезеннях, в той час як позивач, вираховуючи нестачу мяса при перевезенні, з невідомих підстав керувався нормами втрат ваги м'ясопродукції при збереженні на складі. При цьому позивачем не бралася до уваги в кожному конкретному випадку відстань і спосіб перевезення, пора року, температура повітря тощо. Не враховувалася й допустима похибка зважувань на різних вагах, не здійснювалася повірка ваг контрагентів. За таких умов підстави для покладання матеріальної відповідальності на працівника, як і розмір завданої шкоди, доведено не було.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Комплекс Агромарс» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність його позовних вимог. Зазначає, що на підставі ч.1 ст.130 КЗпП України ОСОБА_2 зобовязаний відшкодувати завдані позивачу матеріальні збитки в повному розмірі, як такі, що завдані з вини працівника. Вказує, що позивачем в повному обсязі доведено наявність всіх умов, необхідних для настання матеріальної відповідальності працівника, однак суд залишив їх поза увагою. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 134 Кодексу Законів про працю України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у тому числі у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання.

Відповідно ч.1 ст. 135-3 Кодексу Законів про працю України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей з вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний звязок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обовязку відшкодувати заподіяну шкоду.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обовязок доведення стороною свої посилань міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому, враховуючи принцип змагальності сторін, суд позбавлений права самостійно збирати докази в позовному провадженні, і бере до уваги лише ті докази, що були надані стороною по справі або витребувані за її клопотанням.

Жодного доказу наявності протиправної поведінки відповідача або його винних дій/бездіяльності, що призвели до нестачі мясопродукції, а також причинного звязку між такими його винними діями/бездіяльністю та спричиненою шкодою, позивач до суду не надав. Судом першої інстанції даній обставині була надана детальна оцінка, в результаті чого суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем за час розгляду справи наявності підстав для покладення на відповідача обовязку відшкодування позивачу заявленої ним шкоди. Із зазначеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими. Щодо усіх питань, які стосуються заявленої позивачем позиції, суд надав у своєму рішенні детальну відповідь, яка відповідає положенням закону та обставинам справи. Не спростовують відповідності висновків суду й доводи апеляційної скарги, які по суті повторюють доводи позивача в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_3