Справа № 189/417/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2017 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Мотовілова М.О.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання шлюбу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Покровського районного суду Дніпропетровської області із цивільним позовом звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання шлюбу недійсним, а саме, просила визнати шлюб, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, який зареєстрований 19.12.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 142 недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивачки, ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за № 199 та 16 червня 2016 року Покровський районним відділом ДРАЦС ГТУ у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть.

У позові позивачка зазначає, що їй тільки на початку 2017 року стало відомо, що її брат, ОСОБА_5, 19 грудня 2003 року одружився, але його дружина, ОСОБА_3, майже одразу після одруження разом з ним не проживала, вважає, що цей шлюб укладено формально (фіктивно), без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, а лише з метою отримати після його смерті усе його майно, оскільки на момент укладення шлюбу вона знала, що у разі смерті ОСОБА_5 вона є єдиним спадкоємцем за законом та матиме право на все його майно.

Також позивачка зазначає, що коли ОСОБА_5 захворів, вона взяла на себе всі витрати по його лікуванню, а після смерті організовувала та несла витрати на його поховання.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Сімейного кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

На підставі ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним з них без наміру створити сім'ю та набуття прав та обов'язків подружжя.

У відповідності до ст. 45 Сімейного кодексу України недійсний шлюб, а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов'язків подружжя, а також прав та обов'язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Відповідачка позовні вимоги не визнає, надала письмові заперечення, у яких посилається на наступне.

Вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, а деякі факти, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Так, відповідачка зазначає, що позивачка зазначає, що шлюб було укладено з метою отримання майна після смерті ОСОБА_5, але майно ОСОБА_5 набув у власність тільки у 2014 році, тоді як шлюб було укладено у 2003 році.

Позивачка зазначає, що свого майбутнього чоловіка знала із самого дитинства, почала з ним зустрічатися у 1997 році, проживати разом з 2001 року, а одружилися вони у 2003 році.

Також відповідачка зазначає, що ніяк не могла знати під час укладення шлюбу, що її чоловік помре у 2016 році у молодому віці і стане до часу своєї смерті власником майна. За твердженням відповідачки ніякою серйозною невиліковною хворобою її чоловік не страждав ні на момент укладення шлюбу, ні під час перебування у шлюбі.

В судове засідання з'явилися: позивачка ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_3, представник відповідачки ОСОБА_4

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала письмове клопотання провести судове засідання без їх участі, сторони не заперечували проти проведення судового засідання без участі представника третьої особи.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснила додатково суду, що не заперечує факт укладеного шлюбу, але вважає його фіктивним, таким, що не був спрямований на проживання відповідачки з її братом як дружини з чоловіком, а був укладений з метою наживи. Зі слів позивачки, відповідачка проживала з покійним разом рік-півтора, відповідачка була поганою господинею, по господарству не поралася. Підтвердила що її померлий брат і відповідачка зустрічалися з 2000 року. Також в засіданні пояснила, що на урочистій церемонії укладення шлюбу присутня не була, але святкувала ввечері з молодятами із запрошеними гостями. Також визнала, що жодного нерухомого майна на момент одруження померлий ОСОБА_5 не мав, жодними хворобами не страждав, окрім астигматизму. Пояснила, що після смерті бабусі ОСОБА_5 у 2007 році отримав у спадок хату та присадибну ділянку, у якій і проживав за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов, пояснив суду, що вважає їх повністю обґрунтованими, пояснив, що інтереси позивачки порушені цим шлюбом тим, що позивака могла би спадкувати майно за своїм померлим братом, ОСОБА_5, якби відповідачка не була спадкоємцем першої черги за законом, оскільки заповіту її брат не залишив.

В судовому засіданні відповідачка позов не визнала, пояснила суду, що почала зустрічатися з майбутнім чоловіком у 1997 році, в період з 2001 по 2003 роки вони проживали разом, у цивільному шлюбі, стверджувала, що проживали разом з покійним чоловіком з 2003 року по 2014 рік. Жили, вели господарство, держали свиней. Позивачка була на весіллі (ввечері), тобто, про весілля знала. Також визнала, що з зими 2016 року дійсно взагалі разом вже не проживала з чоловіком по причині його зловживання спиртними напоями, останні 2 роки дійсно проживала з батьками. Про те, що ОСОБА_5 потрапив у лікарню, узнала від позивачки, на похованні була, витрат на поховання дійсно не понесла, бо не мала коштів.

В судовому засіданні представник відповідачки позов не визнав, пояснив суду, що в діях відповідачки немає жодних ознак того, що вона уклала шлюб з ОСОБА_5, керуючись якимось матеріальними міркуваннями, бо на момент укладення шлюбу жодного майна у ОСОБА_5 не було.

В судовому засіданні відповідно до клопотань сторін було допитано ряд свідків.

Так, з боку позивача було допитано наступних свідків, які показали наступне.

Свідок ОСОБА_7, сусід, показав, що кілька років відповідачка та покійний ОСОБА_5 проживали разом, періодично розходилися, потім знову проживали разом. На його думку, сім'я не склалася, причин не знає, дану інформацію чув від інших сусідів, при їх конфліктах присутнім не був, померлий почав зловживати алкоголем, вважає, що не проживають разом з 2011 року. Інколи спілкувався з померлим, позивачка доволі часто приходила в гості до відповідачки та померлого. Про спірне майно ніколи не чув.

Свідок ОСОБА_8, сусідка, показала, що вона точно не пам'ятає, але їй здається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом біля року, після чого вона періодично приїжджала до нього. Знала зі слів покійного, що разом не живуть, точного часу, з якого разом не живуть - не знає. Спочатку добре жили, хазяйнували, саджали огород, потім відповідачка стала ходити жити до матері. Померлий віддавав гроші відповідачці, які заробляв.

Свідок ОСОБА_9, сусідка, показала, що вони жили добре перший год, після чого відповідачка стала проживати періодично у матері, періодично з чоловіком, забирала гроші у чоловіка.

Сідок ОСОБА_10, сусідка, показала, що жили вони разом десь біля одного року, після чого відповідачка періодично проживала зі своїми рідними, періодично - поверталася до чоловіка. Господарство вели погано, не стирала, не вбирала. Вважає, що останні 6 років вона разом не живуть взагалі. Знає, що померлий став зловживати спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_11, сусідка, показала, що ОСОБА_3 почали жити разом з 2003 року, проживали разом біля року-півтора, потім ОСОБА_3 перестала постійно проживати разом з чоловіком. Але з ними вона не спілкувалася, нічого у відповідачки або померлого не питала. Ніяких питань щодо майна, ділянок тощо не чула.

Свідок ОСОБА_12, сусідка, показала, що відповідачка та ОСОБА_5 одружилися, проживали біля року разом, потім ОСОБА_3 стала проживати зі своїми батьками. В хаті ніхто ремонту не робив, господарство велось погано. Також показала, що померлий жінку (відповідачку) любив, частково утримував її родичів. Щодо майна (будинків, паїв) - про якийсь спір не чула, знає, що у 2014 році хата була оформлена на померлого.

Свідок ОСОБА_13, сусід, показав, що ОСОБА_5 жили біля року-двох разом, потім ОСОБА_3 проїжджала періодично, знову жила у батьків. Господарство велося погано, вважає відповідачку поганою жінкою. Якихось конфліктів, розмов щодо майна не чув.

Свідок ОСОБА_14, товариш покійного, показав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 жили разом до 2005 року, останні кілька років вона просто приїжджала до чоловіка, зі слів покійного знає, що не жили разом останні роки, покійний трохи зловживав спиртними напоями. Знає також, що він любив її до останніх своїх днів, але жалівся, що вона погана хазяйка.

Свідок ОСОБА_15, сусідка, свідчила, що жили вони разом півтора року добре, зі слів покійного знає, що пізніше жили відповідачка з покійним погано, ОСОБА_3 часто ходила до батьків, в той же час бачила відповідачку, що вона періодично з'являлася у чоловіка в хаті.

Свідок ОСОБА_16, сусід, показав, що жили разом добре біля року, держали господарство, після чого він почав пити, тому відповідачка фактично з ним не жила, про що відповідачка йому казала. Надалі вона періодично приїжджала його провідати. Переоформляв за довіреністю пай бабусі покійного, вона залишила заповіт на покійного.

Свідок ОСОБА_17, сусід, показав, що як жінка відповідачка нічого не робила по господарству. При цьому, показав, що вони жили разом з 1997 року, потім приходила-уходила, не проживає з ним останні кілька років. Точно роки проживання вказати не може, особливо сусідським життям не цікавився, з відповідачкою та її померлим чоловіком на жодні теми не бесідували.

З боку відповідача було допитано свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Свідок ОСОБА_20 показав суду, що був його керівником на роботі, коли він працював на елеваторі. Був присутній під час урочистої церемонії, коли відповідачка з померлим взяли шлюб у 2003 році. Жили нормально, через три роки після весілля ОСОБА_5 звільнили, він став підробляти неофіційно. Інколи спілкувався з померлим, він казав, що вони живуть разом з жінкою, особливих подробиць не повідомляв. До 2006 року він їх бачив разом. До самої смерті від покійного не чув, що вони не живуть разом.

Свідок ОСОБА_22, працювала листоношою до 2010 року, показала, що часто бувала на вулиці Новій, де проживали відповідачка з чоловіком, бачила, що вони живуть разом. Спілкувалася, покійний надавав їй послуги по господарству, знає, що якийсь час відповідачка жила у батьків.

Свідок ОСОБА_18, золівка, показала суду, що відповідачка одружилася з покійним, спілкувалися сім'ями, останній час разом не жили, років чотири, бо ОСОБА_5, став часто випивати, також бачила його у нетверезому стані.

ОСОБА_23, сусідка та далека родичка відповідачки, показала, що років 5 назад була у господарів у домоволодінні, бачила господарство, посаджений город. Стверджує, що бачила їх на протязі останніх 14-15 років.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, свідків, вивчивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка; шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 40 Сімейного кодексу України шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

Відповідно до статті 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Суд встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_24 одружилися 19 грудня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19 грудня 2003 року зроблено запис за номером 142, прізвище після одруження чоловіка - «ОСОБА_5», дружини - «ОСОБА_5» (копія свідоцтва про одруження, а. с. 81).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у віці 40 років, про що 16 червня 2016 року складено відповідний актовий запис № 199 та видано свідоцтво про смерть 16 червня 2016 року Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (копія свідоцтва про смерть, а. с. 3).

З пояснень сторін суд встановив, що причина смерті ОСОБА_5 - черепно-мозкова травма, отримана ним при невстановлених обставинах внаслідок сильного удару по голові.

У суду, після пояснень відповідачки, свідків та позивачки немає сумнівів, що шлюб було укладено добровільно, за наявності добровільної згоди чоловіка та жінки.

Суд відкидає твердження позивачки, що вона тільки на початку 2017 року узнала про шлюб свого брата, ОСОБА_5.

Згідно її власних пояснень в судовому засіданні, вона не була на урочистій частині (реєстрації в органах РАКС), але ввечері була запрошена на вечірку і святкувала разом з молодими та їх друзями їх весілля. Також в подальшому, в судовому засіданні, відповідачка не раз стверджувала, що дружина її брата не займалася господарством, не прибирала, не готовила їжу, тому вона дуже часто бувала в їх хаті та поралася по господарству.

Суд також встановив, що на момент укладення шлюбу померлий ОСОБА_5 не страждав на жодне серйозне захворювання і не мав жодного майна у власності, тому суд не вбачає будь-які корисливі мотиви у діях ОСОБА_3, коли вона одружилася з ОСОБА_5.

ОСОБА_21 більше, що сама відповідачка пояснила, що вона з дитинства знала майбутнього чоловіка, зустрічалася з ним з 1997 року, разом вони почали жити з 2001 року, а з 2003 року - жили в шлюбі. Ці дані не заперечувала ні відповідачка, ні свідки.

У якості доказів суду було надано фотографії того періоду, на яких зображені разом відповідачка, її померлий чоловік, їх друзі, які свідчать про близькі та приязні стосунки між даними людьми (знаходяться в конверті, в матеріалах справи, на обгортці справи).

Згідно показів всіх свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно одружилися і дійсно проживали разом деякий час. Пояснення свідків щодо періоду їх проживання спільно різняться між собою, фактично жоден зі свідків не зміг точно зазначити період скільки років вони жили разом, коли перестали проживати разом, однак факт одруження та їх спільного проживання ніхто зі свідків не заперечив.

В той же час жоден зі свідків не підтвердив, що має інформацію про майновий спір, ніхто зі свідків не підтвердив, що померлий страждав на якусь хворобу, про яку би знала дружина в момент одруження або під час шлюбу.

Ряд свідків підтвердили факт того, що шлюб складався погано, подружжя проживало бідно, стосунки між ними були нерівними, у тому числі, через зловживання спиртними напоями покійним. Ряд свідків підтвердили, що дружина з'являлася та проживала разом з покійним періодично.

Згідно копії паспорту померлого, він був зареєстрований і проживав фактично, згідно пояснень позивачки та відповідачки за адресою: смт. Покровське, пров. Новий,3 (копія паспорту, а. с. 4).

Суд встановив, що у 2013 році ОСОБА_5 надав нотаріальну посвідчену довіреність, згідно з якою ОСОБА_16 від імені ОСОБА_5 було уповноважено вести справу з оформленням його спадкових прав на майно, що залишилися після смерті ОСОБА_25, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме (а. с .47).

В якості доказів того, що шлюб був фіктивний та померлий проживав один, позивачка надала до суду копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 17.11.2016 року, який був складений за адресою: АДРЕСА_1 (тобто, за місцем проживання позивачки), в якому зазначається, що вона проживає зі своїм чоловіком, ОСОБА_26, за вказаною адресою. Надалі у цьому акті зазначається, що ОСОБА_5, який помер відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, проживав за адресою: АДРЕСА_2 один у власному будинку, який належить йому згідно свідоцтва про право на спадщину № 169 від 17.09.2014р. З дружиною ОСОБА_3 спільно не проживав, господарства не вів (копія акту, а. с 6).

В судовому зсіданні відповідачка пояснила, що комісія складала даний акт зі слів самої позивачки.

Суд вважає цей доказ неналежним і недопустимим, оскільки даний акт складений за місцем проживання позивачки про те, що її брат, ОСОБА_5, проживав за іншою адресою, один, без своєї жінки, тим більше, що складений він постфактум, через півроку після смерті зазначеної особи.

В матеріалах справи знаходяться копії чеків, які підтверджують витрати позивачки, пов'язані з лікуванням та похованням її брата, ОСОБА_5 (а. с. 7-10). Суд також не може вважати ці документи доказом фіктивності шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Таким чином суд встановив наступне: шлюб між відповідачкою та померлим ОСОБА_5 було укладено у 2003 році, в його добровільності і наявності свободної волі кожного з подружжя у суду немає сумнівів; після шлюбу вони дійсно деякий час проживали разом. Вели спільне господарство, підтримували шлюбні стосунки. На час одруження померлий ОСОБА_5 не мав жодного нерухомого майна, про яке б могла знати і на яке могла би претендувати дружина після його смерті. На час одруження і під час проживання у шлюбі померлий ОСОБА_5 не страждав на жодне серйозне захворювання, яке б давало змогу передбачити його смерть у віці 40 років: як видно з пояснень сторін, він помер у разу нещасного випадку (або злочину), в результаті отримання травми. Домоволодіння було успадковане ним після смерті бабусі у 2007 році, а оформлене на його ім'я, згідно пояснень сторін, у 2014 році.

Те, що відносини між подружжям були нестабільними і ОСОБА_3 часто проживала у своїх батьків, не дає суду підстав вважати, що шлюб був фіктивним. Суд також встановив, що жоден із подружжя не звертався до суду з позовом про встановлення режиму окремого проживання або із позовом про розірвання шлюбу.

Суд також зазначає, що відповідно до статті 8 Європейської конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 24, 40, 42 Сімейного кодексу України, статті 8 Європейської конвенції захисту прав людини та основних свобод, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В. Чорна