АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2868/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа №641/4513/16-ц ОСОБА_1
Категорія: житлові Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого Швецової Л.А.,

Суддів Котелевець А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Огар І.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 09 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, 3 третя особа ОСОБА_5 що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7 про встановлення житлового сервітуту, за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 до ОСОБА_3, 3-ті особи ОСОБА_6, Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про встановлення житлового сервітуту, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, 3-я особа ОСОБА_5, що діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7 про встановлення житлового сервітуту.

В обґрунтування позову зазначала, що після її народження батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в 1967 році отримали двокімнатну кооперативну квартиру за адресою: м. Харків, пр. Г.Сталінграда (вул. ОСОБА_8)АДРЕСА_1. З самого народження вона мешкала зі своїми батьками за вказаною адресою. У 1984 році, ОСОБА_3, працюючи на заводі «Кристал», стала на чергу на розширення житла.

В 1991 році на всіх членів сімї ОСОБА_3 від заводу отримала трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 і повідомила ОСОБА_6, що вона з чоловіком та сином буде мешкати в двох кімнатній квартирі на пр. Г. ОСОБА_9, а вони з батьком та її молодшою сестрою Іриною будуть мешкати в новій квартирі по вул. Н.Ужвій.

18.06.1992 року ОСОБА_3 приватизувала тільки на себе 2-х кімнатну кв.39 буд.138А по пр.Героїв Сталінграда в м.Харкові, достовірно знаючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_3, була заброньована за ОСОБА_5 та її чоловіком на період їх відсутності у звязку з перебуванням на Крайній Півночі.

В квартирі № 39 по пр. Г.Сталінграда в буд.138-А зареєстровані та мешкають: вона, син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, його малолітня дочка ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3

На позивача відкритий особистий рахунок на квартиру, ОСОБА_6 сплачує комунальні платежі, знаходиться на обліку у лікаря фахівця за даною адресою, іншого житла не має, а тому просить суд встановити сервітут на право безстрокового користування нею квартирою №39 будинку 138 «А» по пр.. ОСОБА_9 в м. Харкові., власником якої є ОСОБА_3

Також із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_12, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та який діє в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_3, 3-і особи ОСОБА_6, Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про встановлення житлового сервітуту.

В обґрунтування позову зазначив, що він є онуком ОСОБА_3 В спірній квартирі він зареєстрований та проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_11 1986 р.н та малолітньою донькою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 намагається виселити його разом з родиною у звязку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд встановити сервітут на право безстрокового користування ним квартирою №39 будинку 138 «А» по пр.. ОСОБА_9 в м. Харкові, власником якої є ОСОБА_3

Рішенням Комінтернівського районного сду м.Харкова від 09 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Встановлено сервітут без визначення строку щодо користування ОСОБА_6 квартирою №39, будинку 138 «А» по пр..ОСОБА_9 в м.Харкові.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 551,20 грн.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3-ОСОБА_4 просить рішення районного суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та новим рішення відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

В обґрунтування вимог посилається на те, що судом в порушення норм матеріального права не прийнято до уваги те, що доказів того, що ОСОБА_13 не є членом сімї ОСОБА_3 та спільно вони не проживають, що є необхідною умовою для встановлення сервітуту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення районного суду в частині відмови йому в задоволенні позову та новим рішення задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_5 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що він з малолітньою донькою продовжує проживати в займаному приміщенні, має такі ж права і обовязки як наймач і члени його сімї.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що вирішити питання постійного проживання іншим шляхом окрім встановлення житлового сервітуту неможливо та ОСОБА_6 є членом сімї власника.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи згідно ордеру №15118 від 19.10.1967 року в двокімнатну кооперативну квартиру № 39 по пр..ОСОБА_9 ,138 «А» в м.Харкові ОСОБА_3 вселена разом з сімєю, в складі трьох чоловік: вона, її чоловік ОСОБА_8 та донька ОСОБА_14

ОСОБА_6 в період з 1990 по 1993 роки оформлювала охоронне свідоцтво на вказану квартиру у звязку з вибуттям у м.Мурманськ для тимчасового проживання.

В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 є власником кооперативної квартири № 39 по пр..ОСОБА_9 №138-А з червня 1992 року.

ОСОБА_6, як донька ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою 26.06.1992 року.

Оскільки позивач вселилася до квартири відповідача у 1992 році, то до 2004 року спірні правовідносини регулювалися Житловим Кодексом.

Відповідно до ст..64 ЖК України встановлено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст..156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням наривні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. до членів сімї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї має право вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Так, у рішенні Конституційного Суду від 03.06.1999р. №1-8/99 розтлумачено поняття «члена сімї».

Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права

громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого

приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за

договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за

користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті

64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать

дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути

визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з

наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення

щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина

четверта статті 156 Кодексу.

Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку

осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив

критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними

стосунками, віднесено до них.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що при вселенні позивача у спірну квартиру було дотримано порядок вселення, зокрема у 1992 році була отримана згода власника ОСОБА_15 на вселення ОСОБА_6 у квартиру № 39 по пр..ОСОБА_9 ,138 «А» в м.Харкові на підставі отриманої згоди власника, позивач була зареєстрована за вказаною адресою з 1967 року. В судовому засіданні встановлено, що вказане місце проживання було єдиним постійним місцем проживання позивача, тривалий строк сторони вели спільне господарство та будь-яких угод щодо користування квартирою, не укладалося. Крім цього, на імя позивача відкритий особистий рахунок та саме нею сплачуються відповідні платежі за користування квартирою.

З 1992 року по 2015 року будь-яких питань з боку власника ОСОБА_3 щодо проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі, як члена сімї власника не виникало.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

На підставі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру і користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до вимог ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником, тобто з змісту вказаної норми вбачається, що члени сім'ї власника житла набувають сервітутне право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена його сім'ї.

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член сім'ї.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6, як донька ОСОБА_3 має право на проживання в квартирі шляхом встановлення житлового сервітуту.

Також, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 з малолітньою донькою ОСОБА_7 не є членами сім'ї відповідача.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами ОСОБА_3 в спірній квартирі не мешкає, спільного господарства з ОСОБА_5 не веде.

Окрім цього, ОСОБА_3 зареєстрована і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Чинним законодавством не передбачено встановлення житлового сервітуту не членам сімї власника..

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 12.04.2016 року, яким ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 виселено із квартири №39 по пр..ОСОБА_9 ,138 «А» в м.Харкові без надання іншого житлового приміщення та знято їх з реєстраційного обліку, що зазначене рішення набрало законної сили, судова колегія вважає безпідставним, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 липня 2016 року відкрито касаційне проживання по вказаній справі та виконання рішення зупинено.

Посилання представника ОСОБА_3 Л,Д. в апеляційній скарзі на порушення вимог ЦК України щодо обмеження її права власності, судова колегія вважає безпідставним, оскільки позивач на підставі вимог закону, як член сімї власника користується зазначеною квартирою.

Вимога ОСОБА_5 про те, що він звернувся до суду в інтересах малолітньої доньки з вимогою про встановлення сервітуту не ґрунтується на нормах матеріального права, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до ст..64 ЖК України він та його донька не є членом сімї ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скраги ОСОБА_5 висновків суду не спростовують.

Таким чином, судовою колегією встановлено, що ОСОБА_3, як власник квартири, обгрунтовано вважає, що проживання її онука з малолітньою дитиною порушують її права власника на користування, розпорядження майном і тому заперечує проти задоволення позовних вимог в такий засіб, як встановлення сервітуту на проживання його у квартирі.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України вважає, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційній скарги задоволенню не пдлігяють.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді