Справа №461/2057/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Кахнич С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання договору нікчемним,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк», в якому просить визнати кредитний договір №L01.188.32729 від 23.10.2014 року, укладений між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 нікчемним.

Позов мотивує тим, що 04.06.2013 року та 04.12.2013 року між нею та ПАТ «Ідея Банк», було укладено кредитні договори № Р07.187.72051 та №Р24.187.72721, відповідно до яких позивачу надався кредит строком на 30 місяців та 36 місяців. Станом на 12.09.2016 року позивачем повернуто кредит та сплачено проценти за наданими кредитодавцем грошовими коштами за кредитним договором №Р24.187.72721 від 04.12.2013 року, чим припинено кредитні зобовязання з її боку. Із припиненням кредитних правовідносин з ПАТ «Ідея банк», позивачем припинено будь-які правовідносини з банківськими установами України (включаючи ПАТ «Ідея Банк»), інших договорів вона не укладала, грошових коштів не позичала. Однак, у лютому 2017 року, із телефонних дзвінків від імені ПАТ «Ідея Банк», які почали надходити до позивача, їй стало відомо про факт існування кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014 року. Жодного кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014 року вона не підписувала та не укладала, особистих документів для укладання даного кредитного договору банку не передавала, а також не отримувала за даним кредитним договором будь-яку суму грошових коштів. Всі вищенаведені обставини свідчать про порушення прав та законних інтересів з боку відповідача, а тому позивач звернувся до суду за їх захистом. При цьому, покликається на нікчемність вказаного кредитного договору, так як при його укладенні не було дотримано вимог Закону щодо письмової форми.

Позивач та її представник в судовому засіданні, проведеному в режимі відео конференції, позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, 04.06.2013 року та 04.12.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк», було укладено кредитні договори № Р07.187.72051 та №Р24.187.72721, відповідно до яких позивачу надався кредит строком на 30 місяців та 36 місяців /а.с.10-12, 13-14/.

Відповідно до довідки від 12.09.2016р. за кредитним договором №Р24.187.72721 від 04.12.2013 року кредитна заборгованість відсутня /а.с.15/.

Також, з матеріалів справи видно, що 23.10.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № L01.188.32729 від 23.10.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 51235,00 грн. строком на 94 місяці /а.с.16-17/.

Як видно із копії кредитного договору № L01.188.32729 від 23.10.2014р., такий підписаний сторонами, що свідчить про досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору.

Однак, як видно зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує факт укладення (підписання) нею вищезазначеного кредитного договору та з цих підстав (недодержання форми правочину) просить визнати такий нікчемним.

При вирішенні даного спору слід виходити з наступних норм Цивільного кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Положеннями ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вимоги щодо форми кредитного договору встановлені ст.1055 ЦК України, відповідно до якої кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків (ч.1 ст.218 ЦК України).

При цьому, позивачем не представлено суду жодного належного доказу, який би свідчив про факт підроблення підпису від імені ОСОБА_1 на кредитному договорі № L01.188.32729 від 23.10.2014р. або недотримання письмової форми при його укладенні.

Отож, у суду відсутні підстави вважати кредитний договір № L01.188.32729 від 23.10.2014р. нікчемним, оскільки жодних доказів на підтвердження факту недотримання письмової форми при його укладенні не подано.

Крім того, слід звернути увагу на те, що судом, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, сторонам розяснювались їх права щодо заявлення клопотань про витребування доказів, якщо у них є труднощі в їх отримання, щодо призначення експертиз, тощо на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, однак жодного клопотання з цього приводу суду не заявлено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог та вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3-11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його оголошення шляхом подачі апеляційної скарги. У випадку винесення рішення у відсутності осіб, які беруть участь у справі, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Стрельбицький В.В.