Справа № 263/3063/17
Провадження № 2/263/1080/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Пахніц О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
Позивач у судове засідання не з'явився, у позові просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 15.12.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки на суму 20 400грн., а в забезпечення виконання зобов'язань за основним договором відповідачка передала ОСОБА_1 в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1, строком до 15.06.2009 року включно.
02.04.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 460 000 грн. строком до 02.10.2010 року, а також 02.04.2010 року між ним та ОСОБА_2 був укладений додатковий договір до договору іпотеки №8215 на суму 460000грн., в забезпечення виконання зобов'язання, що виникло на підставі договору позики грошей від 15.12.2008 року, додаткового договору до нього від 02.04.2010 року.
04.01.2012 року була складена Вимога іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов'язання (позики) за договором іпотеки в частині неповернення суми боргу та Попередження про звернення стягнення на передане в іпотеку майна, в якому було зазначено, що загальна сума боргу за додатковим договором позики, іпотеки від 02.04.2010 року станом на 02.01.2012 року складає 2520570грн.
05.01.2012 року ОСОБА_2 було складено повідомлення про визнання нею суми боргу у розмірі 2520570грн., та зазначила, що вона на даний час не має можливості погасити вказану суму боргу. З проханням зняти арешт та виключити з реєстру іпотек передану ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, після чого ОСОБА_2 зможе вказану квартиру продати та повернути борг.
05.01.2012 року між ОСОБА_1 та представником по довіреності від 08.02.2011 року ОСОБА_3 був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого, вказану суму боргу у розмірі 2520570грн. ОСОБА_2 визнає та зобов'язується повернути щомісячними платежами у сумі не менш 100000грн. на місяць, починаючи з 25.01.2012 року. До 25.03.2014 року борг повинен бути повністю повернутий.
За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказ на спростування заявлених позовних вимог.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 1048 ЦК України.
Згідно ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.
Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором іпотеки передбачено, що уразі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем (боржником) основного зобов'язання (договору позики) іпотеко держатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя на розсуд іпотеко держателя. (п. 4.1.)
В договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, та одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі в рахунок виконання основного зобов'язання боржником (іпотекодавцем) у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: іпотекодавець та іпотеко держатель цим встановили, що в разі невиконання боржником (іпотекодавцем) основного зобов'язання (договору іпотеки), іпотеко держатель для задоволення своїх вимог за цим зобов'язанням має право продати предмет іпотеки будь-якій особі (особам) - покупцеві (покупцям) на власний розсуд згідно з умовами ст. 38 Закону України «Про іпотеку» , а саме цей договір іпотеки є правовою підставою для посвідчення такого договору (договорів)купівлі-продажу нотаріусом.
Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно до ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи та представлені доказами у їх сукупності, враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сума боргу в розмірі 2520570 грн.
Зважаючи на те, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а саме в розмірі 8000грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 204, 536, 553, 554, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 30, 60, 88, 174, 197, 213 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, суму боргу в розмірі 2520570 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 8000грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня проголошення заочного рішення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя О.А.Шевченко