Справа № 151/194/17 Провадження № 22-ц/772/1652/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Чечельницького району Вінницької області, Чечельницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся в районний суд із позовом до ОСОБА_4 сільської ради Чечельницького району Вінницької області, Чечельницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в обґрунтування якого посилався на те, що його батько ОСОБА_5, який помер 21.09.2015 року, на період розпаювання земель бувшого САТ "Чечельницьке" працював трактористом у товаристві, однак не був включений в список громадян, що додається до Державного акта про право колективної власності на землю, які мають право на земельну частку (пай) у землях САТ "Чечельницьке" на території ОСОБА_4 сільської ради Чечельницького району, та не отримав сертифікат на право на земельну частку(пай).

Вважає, що він як спадкоємець має право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після померлого батька, а тому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,84 умовних кадастрових гектарах із земель бувшого САТ "Чечельницьке".

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених в ній, і просив задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 сільська рада Чечельницького району, Чечельницька РДА та Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, своїх представників до суду не направили, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову в зв'язку з відсутністю передбачених законом підстав.

Так, пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 даного Указу право на земельну частку(пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з даним пунктом Указу, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства;була внесена до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт про право колективної власності на землю.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною 3 статті 1 цього Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

В матеріалах справи містяться повідомлення начальника відділу Держгеокадастру у Чечельницькому районі про те, що державний акт на право колективної власності на землю САТ "Чечельницьке" на території Чечельницької селищної ради та ОСОБА_4 сільської ради зареєстровано 27.09.2001 року і ОСОБА_5 не включений в списки до державного акту на право колективної власності на землю САТ "Чечельницьке" на території ОСОБА_4 та Чечельницької селищної ради (а.с.11,12).

Із копії трудової книжки ОСОБА_5 слідує, що наказом №38 від 05.08.1996 року він прийнятий на посаду тракториста в САТ "Чечельницьке".

З представленої представником відповідача архівної довідки вбачається, що у період з жовтня 1999 року по 27.09.2001 року у архівних документах САТ "Чечельницьке" відсутні відомості про роботу батька позивача ОСОБА_5

Разом з цим із архівного витягу Комунальної установи "Чечельницький районний трудовий архів" слідує, що у документах САТ "Чечельницьке" смт. Чечельник Чечельницького району Вінницької області у книгах кадрових наказів директора значиться, що ОСОБА_5 прийнятий з 10 березня 1999 року трактористом 1 кл. від Усадьба. В кадрових наказах директора про звільнення за 1999 -2002 роки ОСОБА_5 не числиться (а.с.10).

Крім того, як встановлено по справі 27 вересня 2001 року САТ "Чечельницьке" отримало державний акт на право колективної власності на землю.

До списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), ОСОБА_5 не був включений.

Список громадян як додаток до державного акта формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради.

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників.

Якщо громадянина помилково (безпідставно) не внесено до списку-додатка до державного акта на право колективної власності на землю до проведення розпаювання і видачі сертифікатів, йому необхідно звернутися до зборів співвласників з питанням щодо внесення особи до списку-додатка. Якщо розпаювання земель вже проведено, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання. Якщо згоди не досягнуто, спір відповідно до чинного законодавства України розглядається тільки в судовому порядку.

З огляду на викладене, підставою для надання права на земельну частку (пай) із земель резервного фонду особам, що були помилково (безпідставно) не включені до списку-додатка до державного акта на право колективної власності на землю, може бути лише рішення суду.

Для реалізації цього права особа має звернутися до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема встановлення членства в підприємстві на момент роздержавлення земель і передачі їх у колективну власність недержавному сільськогосподарському підприємству, і, як наслідок цього, її права на земельну частку (пай) в цьому підприємстві.

Оскільки ОСОБА_5 не скористався своїм правом на отримання безоплатно частки державного майна, не вчинив ніяких дій, направлених на включення до списку додатка до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні після його проведення та за життя не звертався до суду із заявою про поновлення його права на земельну частку (пай), відповідне право у нього не виникло.

21 вересня 2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №328990 (а.с. 7).

Відповідно до статті 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належних і допустимих доказів набуття його батьком права на земельну частку (пай), а відтак входження цього права до складу спадщини, що відкрилася після батька, не надано.

Посилання на наявність сертифікату САТ "Чечельницьке" на ім'я ОСОБА_5 не може бути підставою для визнання за спадкоємцем права на земельну частку (пай), оскільки за змістом даного сертифікату №859, виданого 29.01.2001 року (а.с. 9) ним підтверджується, що в акціонерному товаристві «Чечельницьке» зі статутним фондом 51928 грн. ОСОБА_5 належать прості іменні акції номінальною вартістю 1 грн. в кількості 41 шт. на загальну суму 41 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України від 18.06.1991 року №1201-ХІІ «Про цінні папери і фондову біржу», який втратив чинність 13.05.2006 року, проте був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, акція - цінний папір без установленого строку обігу, що засвідчує дольову участь у статутному фонді акціонерного товариства, підтверджує членство в акціонерному товаристві та право на участь в управлінні ним, дає право його власникові на одержання частини прибутку у вигляді дивіденду, а також на участь у розподілі майна при ліквідації акціонерного товариства.

Акції можуть бути іменними та на пред'явника, привілейованими та простими. Громадяни вправі бути власниками, як правило, іменних акцій.

Отже зазначений сертифікат засвідчує дольову участь ОСОБА_7 у статутному фонді акціонерного товариства, підтверджує членство в ньому та давав право на участь в управлінні ним, одержання частини прибутку у вигляді дивіденду тощо, проте сам по собі (без включення до списку додатку до державного акта на право колективної власності на землю) не вказує на фактичне набуття батьком позивача права на земельну частку (пай).

За своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є одним із видів майнових прав, якими відповідно в статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 року визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

На момент відкриття спадщини ОСОБА_5 не набув права на земельну частку (пай), а лише мав право на участь у товаристві, посвідчене сертифікатом акцій, яке як таке, що нерозривно повязане з особою спадкодавця відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1219 ЦК України не входить до складу спадщини, тобто не може бути успадкованим.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ ОСОБА_8
Судді: Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду/підпис/ ОСОБА_9 /підпис/ ОСОБА_10 ОСОБА_8