Справа № 219/6385/16-ц
Провадження № 2/219/78/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки недійсними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсними: договору купівлі-продажу жилого будинку № АДРЕСА_1 загальною площею 46,10 кв.м, житловою площею 26,80 кв.м, та договору купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1463 га, за адресою АДРЕСА_1, укладені 25 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та посвідчені державним нотаріусом Другої Артемівскьої державної нотаріальної контори ОСОБА_6; зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути ОСОБА_1 будинок № АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1463 га за цією ж адресою; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пов'язані з розглядом справи: судовий збір у сумі 551,20 грн. та витрати на правовому допомогу у сумі 3000 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, є людиною похилого віку, самотня, страждає різними хронічними захворюваннями, через що потребує стороннього догляду та допомоги, які їй надає держава. На підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Криволуцької сільської ради Краснолиманського району Донецької області від 11 травня 2005 року, позивачу на праві власності належав житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1. Крім того, їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Криволуцькою сільською радою від 30 березня (року) належала земельна ділянка загальною площею 0,1463 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за цією адресою. 25 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за письмовою згодою ОСОБА_4 укладено договори купівлі-продажу вищевказаних жилого будинку та земельної ділянки, які посвідчені державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 ОСОБА_1 вважає, що вказані договори укладені з грубим порушенням вимог цивільного законодавства і є всі підстави для визнання їх недійсними як укладених внаслідок впливу тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. Так, на момент укладання спірних угод позивачу виповнилося 79 років, що вказує на дуже похилий її вік, вона зовсім самотня (чоловік та син давно померли), тривалий час проживає сама. До того ж позивач дуже хвора людина, страждає захворюванням зору та іншими хронічними захворюваннями, через що потребує стороннього догляду та допомоги. Такий догляд за нею та надання необхідної допомоги здійснює держава в особі працівників соціальної служби. Через хворобливий стан та вік позивач постійно потребує лікування, яке дуже дорого коштує. Позивачу - людині похилого віку, хворій, одинокій, основним джерелом якої є невелика пенсія, дуже тяжко винаходити кошти для придбання найнеобхідніших лікарських препаратів щоб якось підтримати свій хворий організм та полегшити своє життя. Якраз вказані обставини і були тяжкими для позивача, які й змусили її укласти спірні угоди і якими скористалися відповідачі. До того ж відповідач не була ініціатором укладання цих угод. Фактично відповідач ОСОБА_3, будучи вхожою до ОСОБА_1, умовила її на укладання спірних договорів, обіцяючи при цьому доглядати за нею до смерті, надавати необхідну матеріальну допомогу, достойно поховати після смерті, встановити пам'ятник. ОСОБА_1 через правову необізнаність не знала які саме повинні були укладатися договори та яка їх назва, але була упевнена, що в них мало бути зазначено саме про обов'язок відповідача ОСОБА_3 утримувати її до смерті. Таким чином похилий вік, одинокість, хвороба та вкрай скрутне матеріальне становище у даному випадку і є тяжкими обставинами, які змусили позивача укласти спірні угоди. Вкрай невигідними умовами для позивача укладання спірних угод є насамперед їх ціна і умови оплати. Так, згідно п. 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки її продаж вчинено за 25000 грн., які начебто продавець, тобто позивач, отримала до підписання цього договору. Разом з тим, експертна оцінка земельної ділянки становить 105642 грн. Зазначене є переконливим доказом того, що спірну угоду укладено на вкрай невигідних для позивача умовах. Реальну вартість земельної ділянки від позивача було умисне приховано відповідачами, які самостійно займались підготовкою документів перед укладанням угод. Вартість житлового будинку, визначена експертною оцінкою, що вказана у спірному договорі, є штучно зменшеною в результаті зловмисної домовленості відповідачів з особою, яка склала експертну оцінку. Також позивач зазначає, що ніяких грошей, передбачених умовами спірних договорів купівлі-продажу від відповідачів, вона не отримувала, розписок про отримання нею грошей не надавала, вважає, що відповідачі не мають жодних доказів про передачу ними позивачу грошових коштів за купівлю-продаж будинку та земельної ділянки. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, зазначивши, що весною 2014 року вона зустріла знайому - ОСОБА_3, яка є відповідачем у справі, та розповіла їй, що потребує стороннього догляду як самотня людина похилого віку, яка має проблеми зі здоров'ям. Відповідачі через деякий час запропонували укласти договір довічного утримання, за яким їм після смерті позивача перейшло б право власності на дачу позивача, а саме: будинок № АДРЕСА_2 та на земельну ділянку за цією ж адресою. Вони обіцяли позивачу, що будуть її доглядати, возити на дачу, а після її смерті поховають її та встановлять пам'ятник на її могилі. Позивач передала відповідачам правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок та земельну ділянку, оскільки довіряла їм, а вони самостійно займались підготовкою до укладення договорів. 25 квітня 2014 року відповідачі привезли позивача до нотаріуса, де позивач підписала лише один договір, який саме вона не знає, оскільки має поганий зір, а тому не бачила, який саме документ вона підписувала, зазначила, що підписала «наосліп». Нотаріус хотіла прочитати текст договору, але ОСОБА_3 не дала їй цього зробити, тому позивач під час підписання договору не була обізнана про його зміст. Ніяких грошей від відповідачів позивач не отримувала, ніяких розписок не надавала. Після підписання договору відповідачі перестали навідувати її, не відвозили на дачу, а пізніше вона дізналась, що відповідачі користуються її будинком та земельною ділянкою в с. Діброва як власною, у зв'язку з чим позивач за допомогою соціального працівника, яка її обслуговує з 2013 року, ОСОБА_7 поїхали до нотаріуса, яка посвідчувала договір між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 25 квітня 2014 року, від якої позивачу стало відомо, що 25 квітня 2014 року нотаріусом було посвідчено два договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, за якими позивач продала відповідачу ОСОБА_3 будинок № АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цією ж адресою. Також позивач зазначила, що соціальному працівнику ОСОБА_7, яка обслуговує її з 2013 року, вона розповідала, що хоче укласти договір довічного утримання, але з ким на яких умовах не казала. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово була присутня коли відповідач ОСОБА_3 приходила до позивача у гості, але в її присутності сторони не обговорювали умови договору. Позивач неодноразово звертала увагу суду, що вона є людиною похилого віку, має поганий зір, а з 2013 року взагалі майже осліпла, що підтверджується медичними документами, а відповідачі скористались її майже безпорадним станом, ввівши в оману її щодо укладення договору довічного утримання, з обіцянками доглядати її як члена родини, підсунули у нотаріуса їй договір купівлі-продажу будинку або земельної ділянки. При цьому позивач наполягала, що підписувала лише один документ, тобто в одному з договорів купівлі-продажу взагалі не її підпис. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснювала, що у зв'язку із поганим станом здоров'я, вона потребує чималих витрат на лікування, і станом на теперішній час вона б все одно продала свій будинок, оскільки їй потрібні кошти на лікування. На запитання свого представника позивач в судовому засіданні також пояснювала, що вона підписувала договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки внаслідок тяжких обставин, що були викликані її похилим віком, її хворобами та скрутним матеріальним становищем. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, зауваживши, що відповідачі, скориставшись скрутним матеріальним положенням позивача та важким станом її здоров'я, уклали на вкрай невідних для самотньої ОСОБА_1, яка ще й є особою похилого віку з поганим зором, договори купівлі-продажу належних їй будинку та земельної ділянки. Вартість будинку та земельної ділянки, що зазначені в договорах купівлі-продажу не відповідають їх дійсній вартості. Таким чином, за наявності двох складових вчинення правочинів: під впливом тяжкої обставини, в даному випадку - хвороби, пов'язаної з порушенням зору, інших хронічних хвороб, скрутного матеріального стану, та на вкрай невигідних умовах, тобто невідповідність дійсної вартості об'єктів купівлі-продажу, є безумовними підставами для визнання спірних договорів недійсними на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що весною 2014 року її зупинила на вулиці ОСОБА_1 і сказала, що хоче продати будиночок в Краснолиманському районі. Через деякий час позивач прийшла додому до відповідачів і запропонувала їм купити у неї будинок за 40000 грн. Хоча будинок і занедбаний, відповідачі погодились на її пропозицію, оскільки будинок розташований у лісі, а в них на той час син хворів на онкологію і свіже повітря йому б було на користь. Відповідач зауважила, що ціну запропонувала сама ОСОБА_1 25 квітня 2014 року відповідач разом з позивачем та відповідачем ОСОБА_4 на автомобілі під керуванням останнього приїхали до Другої Артемівської державної нотаріальної контори, біля якої в салоні автомобіля ОСОБА_3 передала позивачу 15000 грн., а решту 25000 грн. вона мала віддати у присутності нотаріуса після підписання договорів. При укладенні договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки нотаріус все роз'яснила, вона також з'ясовувала у позивача про стан її здоров'я, та про обставини, які змушують її укласти спірні договори. Крім того, нотаріус прочитала обидва договори вголос перед їх підписанням. Жодних зауважень від ОСОБА_1 не надходило у нотаріуса. Після підписання договорів відповідач в присутності нотаріуса передала 25000 грн. Ніяких обіцянок доглядати за позивачем відповідачі не давали, як і не було розмов про укладення договору довічного утримання. Вважає, що позивач все правильно розуміла при укладенні спірних договорів, її ніхто не змушував та не спонукав до їх укладання. Оцінку вартості будинку та земельної ділянки проводили за участю позивача, її відповідач ОСОБА_4 лише відвозив до оцінщика, а самі відповідачі ніякого стосунку до оцінки не мали, так як правовстановлюючі документи весь час були у позивача, їм вона їх не передавала.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, зауваживши, що з позовної заяви вбачається, що підставою для звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що вона вважає нібито спірні договори укладені під впливом тяжкої для позивача обставини на вкрай невигідних для неї умовах. Проте, протягом всього розгляду справи позивач неодноразово зазначала, що вона підписувала лише один договір і при цьому вважала, що підписує договір довічного утримання. Разом з тим, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2016 року вже було відмовлено у задоволенні позову представника позивача ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_1 про визнання недійсними: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2014 року, та договору купівлі-продажу будинку від 25 квітня 2014 року, що розташовані по АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом і було укладення спірних договорів внаслідок введення відповідачами позивача в оману. Твердження представника позивача, що спірні угоди були укладені на вкрай невигідних для позивача умовах та під впливом тяжкої обставини, є необґрунтованими та надуманими. Таким чином, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив у їх задоволенні відмовити, підтримавши пояснення, надані відповідачем ОСОБА_3 та її представником в судовому засіданні.

Свідки ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_1 по дачі, що розташована по АДРЕСА_1, де позивач любила відпочивати. Про стосунки між позивачем та відповідачами свідку нічого не відомо. В квітні 2014 року відповідачі з позивачем приїжджали на дачу 4-5 разів. Свідок розмовляла з позивачем, що останній потрібно знайти людей, які будуть її утримувати до кінця життя, а вона натомість віддасть їм будинок. Зі слів позивача свідку відомо, що вона продала будинок під вагою важких життєвих обставин. Також свідок зазначила, що з 2012 року у позивача погіршився зір, а в травні 2014 року погіршився загальний стан здоров'я.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює соціальним робітником Бахмутського територіального центру з надання послуг на дому. Позивача знає давно, так як остання працювала вчителем, а приблизно 6 років тому свідок почала її обслуговувати як соціальний робітник. Зазвичай свідок приходить до позивача двічі на тиждень, а інколи і три рази, вона сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, медикаменти, прибирає. Позивач у 2014 році і сама здійснювала покупки, але гроші з її гаманця зазвичай брали самі продавці, так як вона погано бачила вже тоді. Всіма своїми проблемами позивач завжди ділилася зі свідком, але до листопада 2014 року позивач не казала, що уклала з відповідачами якісь договори. В листопаді 2014 року позивач попросила винайняти для неї автомобіль щоб з'їздити до нотаріуса, де їм стало відомо, що 25 квітня 2014 року позивач начебто продала і будинок і земельну ділянку відповідачам. Раніше ОСОБА_1 завжди казала, що будинок у Краснолиманському районі дістанеться тому, хто буде її доглядати. До 2014 року свідок ніколи не була у вказаному будинку, позивач туди їздила з подругою - ОСОБА_9. Про те, що позивач їздила на дачу з відповідачами свідку не відомо.

Суд вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки недійсними, зобов'язання вчинити певні дії не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 25 квітня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № НОМЕР_3, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, продавець - ОСОБА_1 продала, а покупець - ОСОБА_3 купила жилий будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці розташований один цегляний будинок, загальною площею - 46,10 кв. м., житловою площею - 26,80 кв. м. з усіма надвірними спорудами та забудовами: вбиральня, колодязь (а.с. 7). Даний договір був підписаний усіма сторонами з дотриманням норм діючого законодавства України. Тобто, при укладенні цього договору сторонами було узгоджено істотні умови договору в тому числі відносно ціни продажу житлового будинку та земельної ділянки, тим більш, що сторони зазначили, що ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення цих договорів не підлягає. Крім того в договорах купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки зазначено, що волевиявлення обох сторін є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі.

Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 квітня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № НОМЕР_2, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, продавець - ОСОБА_1 продала, а покупець - ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,1463 Га, що розташована у АДРЕСА_1. Земельну ділянку площею 0,1463 Га передано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 8). Даний договір був підписаний усіма сторонами з дотриманням норм діючого законодавства України.

З копії листа №01/1-28/163-03 від 01 квітня 2016 року (а.с. 9) вбачається, що на обслуговуванні КУ «Артемівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» вдома знаходиться ОСОБА_1 з 16 травня 2013 року, яку обслуговує соціальний робітник ОСОБА_7

У судовому засіданні за участю учасників судового засідання судом було оглянуто медичну карту №05-2183 КЗ Артемівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Сіверська амбулаторія, яка заведена на ім'я позивача і в якій маються записи окуліста, до якого вона зверталась 27 березня 2013 року, 15 жовтня 2013 року, 25 жовтня 2013 року, у 2014 році відсутні записи про звернення до окуліста. Також з цієї медичної картки не вбачається, що у позивача є дуже великі проблеми з зором, тобто ані позивач, ані її представник у відповідності до норм статті 58, пункту 1 частини 1, частин 2-4 статті 60, статті 64 ЦПК України не довели, що під час укладання позивачем договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки у неї була хвороба, пов'язана з порушенням зору, тобто одна із складових вчинення правочину на вкрай невигідних для позивача умовах.

Окрім того, у судовому засіданні було оглянуто цивільну справу за позовом представника позивача за договором ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якій міститься рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2016 року, яке 11 травня 2016 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області. Мотивувальною частиною цього рішення встановлено наступні обставини справи - в судовому засіданні був допитаний в якості спеціаліста державний нотаріус Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, письмові пояснення якої залучені до матеріалів справи, яка пояснила, що перед посвідченням договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, нею було роз'яснено сторонам всі права, обов'язки та правові наслідки правочинів, які будуть вчинятися. За роки своєї багаторічної практики нею взято за правило завжди перед укладенням будь-якого нотаріального договору або угоди спілкуватися з людьми, особливо похилого віку, з'ясовувати всі обставини та наслідки вчиненого, чи усвідомлює людина, який правочин здійснює, що було і здійснено при даного правочину. Після чого сторони особисто, в її присутності, прочитали та підписали договір. При цьому ОСОБА_1 усвідомлювала значення своїх дій, на стан здоров'я не скаржилася. На час підписання договору жодна із сторін не вказувала на те, що умови договору викладені не вірно, або не відповідають дійсним намірам сторін. При підписанні договору жодна із сторін не заявляла про те, що договір вчиняється нею внаслідок обману, тяжких обставин, під впливом яких вона вчиняє цей правочин, і жодна із сторін не перебувала під час посвідчення договору у стані хвороби, не підписувала договір під примусовим впливом та усвідомлювала значення своїх дій і могла керувати ними. У разі, якщо будь-яка із зазначених обставин мала б місце, вона відмовила б сторонам у вчиненні нотаріальної дії. Вищезазначені договори були підписані сторонами власноручно після прочитання договору, що може свідчити, що сторони розуміли вищеперераховані умови. Ні Цивільним кодексам України, ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено, що нотаріус зобов'язаний читати текст договору сторонам вголос. Нотаріусом може бути прочитано текст договору за проханням сторін. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що при укладанні вищевказаних договорів купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивачка не знала, що укладає договір саме купівлі-продажу, що ОСОБА_1 введена в оману, оскільки державний нотаріус ОСОБА_6 показала, що, з урахуванням похилого віку позивачки, вона мала з нею розмову до підписання договорів про те, чи усвідомлює вона, який правочин здійснює, чи згодна вона з цим, з'ясовувала, де буде жити ОСОБА_1 після цього, чи все її влаштовує, чи отримала вона гроші, на що остання надавала позитивні відповіді. Крім того, ніхто з допитаних свідків не вказав на те, що ОСОБА_1 була введена в оману відповідачкою та її чоловіком. З огляду на вищевказане суд вважає, що позивачкою не доведені ті обставини та доводи, на які вона посилається, тому, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову представника позивача за договором ОСОБА_2, діючої в інтересах ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід відмовити, оскільки судовому засіданні не встановлено, що договори, складені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчені державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були укладені під впливом обману, оскільки і поясненнями сторін, і поясненнями самої позивачки, і поясненнями свідків та спеціаліста підтверджується той факт, що ОСОБА_1 на момент укладення договорів усвідомлювала свої дії, розуміла, що трапляється, приймала учать в підготовці документів, оцінці об'єкту продажу, також безпосередньо була стороною правочину, брала участь в укладанні договорів, підписувала їх, отримувала гроші, крім того, сама була ініціатором продажу свого будинку, тому доводи позивачки та її представника щодо того, що ОСОБА_1 вчиняла даний правочин під впливом обману, є безпідставними, та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом статей 15,16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Ухвалою суду від 05 квітня 2017 року відмовлено у клопотанні позивача та її представника щодо призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 141) з тих підстав, що позивач раніше не тільки усно, але й письмово безпосередньо у самій позовній заяві зазначала, що вона підписувала договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, але підписала їх внаслідок тяжких обставин, що були викликані її похилим віком, її хворобами та скрутним матеріальним становищем. Усі ці різні пояснення позивача на протязі усього судового розгляду суд розцінює тільки як спробу затягнути розгляд справи та спробу ухилитися від настання цивільно-правових наслідків після укладання вищевказаних правочинів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За правилами ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішньої волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК Укпраїни зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Також пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при розгляді справ цієї категорії необхідно виходити із того, що відповідно до статей 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інших обставин, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач та представник позивача, були зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог, а саме, те що на момент укладання оспорюваних правочинів (договорів купівлі-продажу від 25 квітня 2014 року) вартість будинку та земельної ділянки, що зазначені в договорах купівлі-продажу не відповідають їх дійсній вартості і те, що цей правочин був вчинений позивачем під впливом тяжкої обставини, в даному випадку - хвороби, пов'язаної з порушенням зору, інших хронічних хвороб, скрутного матеріального стану, та на вкрай невідних умовах, тобто невідповідність дійсної вартості об'єктів купівлі-продажу, що вони на протязі усього судового розгляду не зробили та не довели, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Також слід зауважити, що на протязі усього розгляду справи ані позивач, ані її представник так і не довели суду те, що за відсутності тяжкої обставини цей правочин не було б вчинено позивачем взагалі або вчинено не на таких умовах, а навпаки позивач безпосередньо у судовому засідання заявила про те, що у зв'язку із поганим станом здоров'я, вона потребує чималих витрат на лікування, і станом на теперішній час вона б все одно продала свій будинок, оскільки їй потрібні кошти на лікування, що підтверджується журналом судового засідання, який знаходиться в матеріалах справи і цей факт є також однією з підстав для відмови у позові.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорювані правочини, а саме договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 25 квітня 2014 року, посвідчені державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, складені у відповідності до вимог ст. ст. 209, 655, 657 ЦК України, й підстав для визнання їх недійними за ст. 233 ЦК УКраїни немає, тому у відповідності до ст.ст. 15,16 ЦК України право ОСОБА_1, не підлягає судовому захисту, а тому позовні вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем та її представником не доведено, що між нею та відповідачами виникли інші правовідносини, ніж передбачені договорами купівлі-продажу, а воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором купівлі-продажу, тобто, що спірний договір купівлі-продажу укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, суд приходить до висновку, що підстав для визнання договорів купівлі-продажу недійсними не має, а тому у позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Посилання представника позивача, про те, що вартість будинку та земельної ділянки, що зазначені в договорах купівлі-продажу не відповідають їх дійсній вартості не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки не надані докази на підтвердження іншої ринкової вартості спірного будинку та земельної ділянки в той період часу ніж це зазначено у договорах купівлі-продажу. Таким чином, зазначене позбавляє можливості надати правову оцінку твердженням представника позивача про продаж будинку та земельної ділянки за меншу від її дійсної вартості ціну.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 229, 230 ЦК України, п.п. 1, 2, 7, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст. ст. 5, 6, 10, 107, 208-209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки недійсними, зобов'язання вчинити певні дії.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 червня 2017 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. 15.06.2017

Суддя О.С.Конопленко