Номер провадження: 22-ц/785/3683/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжяза апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року,

встановила:

В січні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок з господарчими спорудами по вул. Зеленій, 26 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області, так як він придбаний нею та відповідачем за спільні кошти в період шлюбу, поділити спільне майно подружжя та виділити їй у власність 1/2 частину житлового будинку (а.с. 03-05).

В жовтні 2014 року позивач подала позовну заяву про збільшення раніше заявлених нею позовних вимог (а.с. 100) , в якій крім поділу будинку, просила виділити у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частині земельної ділянки, розташованої по вул. Зеленій, 26 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області пропорційно до часток в будинку, так як земельна ділянка належить на праві власності її чоловіку на підставі державного акту про право приватної власності на землю, провести поділ спільного майна подружжя та виділити їй у власність з житлового будинку під літ. «А» приміщення на І - поверсі: коридору 1-1, площею 15,3 кв.м., ванної 1-5, площею 5,5 кв.м., кладової 1-4, площею 1,35 кв.м., на ІІ - поверсі: коридору 1-6, площею 13,7 кв.м., житлової кімнати 1-7, площею 15,10 кв.м., житлової кімнати 1-9, площею 8,9 кв.м., балкон І, площею 1,4 кв.м., та 1/2 частину котельної під літ. «Б», відповідачу виділити у власність з житлового будинку під літ. "А": приміщення на І - поверсі: житлової кімнати 1-2, площею 20,8 кв.м., кухні 1-3, площею 14,40 кв.м., на ІІ поверсі: житлової кімнати 1-8, площею 19,4 кв.м., та надвірні споруди котельню під літ «Б» (1/2 частина), літню кухню під літ «В,в», сарай під літ «Г», сарай під літ «Д», а також провести поділ земельної ділянки (а.с. 3-5, 59-61, 100-103).

В судовому засіданні:

- представник позивача підтримала заявлені збільшені позовні вимоги, суду пояснили, що ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 1993 року по 2013 рік. За час шлюбу ними за спільні кошти був збудований будинок вул. Зелена, 26 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області. Після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_6, не можуть добровільно поділити будинок, відповідач створює перешкоди в проживанні в будинку їй та доньці.

- представник відповідача ОСОБА_7 фактично проти позову не заперечував, але вказав на необхідність отримання відповідних дозволів на переобладнання, як це передбачено ухвалою касаційної інстанції.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення Роздільнянського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ухвалюючи вищевказане рішення, суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст.ст. 119, 183, 358, 363, 367, 376, 383 ЦК України, ст.ст. 100, 152 ЖК УРСР, роз яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08 жовтня 1992 року за № 572, Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24 травня 2001 року за № 127, Правил утримання будинку та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 правильно виходив з наступного.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1993 року по 2013 рік перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 18).

Від спільного життя в них народилась донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення № 7-ХХІУ від 30 липня 2003 року Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташовану на вул. Зелена, 26 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області (а.с. 22).

Дана земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ЯИ №113684, виданого на підставі рішення Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 30 липня 2003 року (а.с. 10).

На вищевказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок з надвірними спорудами, який було оформлено на імя ОСОБА_4 та на його ім"я видано свідоцтво про право власності серії САА №452080 від 22 травня 2003 року на підставі рішення Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 30 квітня 2003 року (а.с. 13).

Згідно технічного паспорту на будинок станом на 02 червня 2003 року він складається з: під літ «А» - житловий будинок, загальною площею 115,85 кв.м, в тому числі житловою 64,20 кв. м., на І-поверсі розташовані: коридор площею 15,30 кв.м., житлова кімната площею 20,80 кв.м., кухня площею 14,40 кв.м., кладова площею 1,35 кв.м., ванна площею 5,50 кв.м; на ІІ-поверсі розташовані: коридор площею 13,70 кв.м., житлова кімната площею 15,10 кв.м., житлова кімната площею 19,40 кв.м., житлова кімната площею 8,90 кв.м., «І» балкон площею 1,40 кв.м., а також господарчих споруд котельні під літ. «Б», літньої кухні під літ. «В», коридору літньої кухні під літ. «в», сараю під літ. «Г», сараю під літ. «Д» (а.с. 14-17).

Сторони по справі є колишнім подружжям, мають намір використовувати будинок для проживання після припинення сімейних стосунків, між ними після розірвання шлюбу склалися неприязненні стосунки, відповідач перешкоджає у проживанні колишній дружині, тому сторони не можуть провести за взаємною згодою поділ будинку.

З метою встановлення варіантів розподілу будинку в натурі відповідно до часток сторін у власності та можливих варіантів користування земельною ділянкою, судом було призначено по даній справі судову будівельно - технічну експертизу, висновком якої за №40-14 від 26.12.2014 року було встановлено два можливих варіанти поділу будинку та відповідно два варіанти поділу земельної ділянки біля будинку (а.с. 124-145).

Вказаним висновком експертизи передбачено роботи по переобладнанню житлового будинку в дві ізольовані квартири, згідно якого необхідно здійснити:

- по першому варіанту поділу: 1) установку дверних блоків з приміщення 1-2 в приміщення 1-3; 2) закриття дверних блоків з приміщення 1-1 в приміщення 1-2; 3) розводка електропроводки; 4) обладнання опалюваного пристрою в квартирі 1; 5) обладнання водопостачання та водовідведення; 6) встановлення перегородки в приміщенні 1-1;

- по другому варіанту поділу: 1) установку дверних блоків з приміщення 1-2 в приміщення 1-3 з котельні літ «Б» ззовні, з приміщення 1-8 ззовні; 2) закриття дверних блоків з приміщення 1-1 в приміщення 1-2; з приміщення 1-1 в приміщення 1-3, з приміщення 1-8 в приміщення 1-6; 3) розводка електропроводки; 4) обладнання опалюваного пристрою в квартирі 2; 5) обладнання водопостачання та водовідведення; 6) встановлення перегородки в приміщенні 1-1; 7) встановлення перегородки в приміщенні П (літ «Б»); 8) двоповерхова прибудова для забезпечення доступу на 2-й поверх (бутовими стрічковими фундаментами, цегляними стінами, міжповерховим перекриттям ЗБП та деревяними горищними з спів ставним оздобленням та сходами способом виконання будівельно-монтажних робіт).

Окрім того, вказаним висновком експерта зазначено, що літній душ під літерою «Е», дворова вбиральня «Ж»та навіс «З» є самочинним будівництвом (т. 01 а.с. 135, 158, 159).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено (т. 01 а.с. 195-197).

Вказаним рішенням суду визнано житловий будинок з надвірними спорудами по вул Зелена с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_4, в якому їх ідеальні частки складають по 1/2 частині.

Проведено поділ будинку в натурі.

Виділено ОСОБА_3 у вказаному будинку та передано у власність визначені приміщення житлового будинку, що складають 44/100 частки будинку вартістю 222 750 грн, що на 33 092 грн менше її ідеальної частки.

Виділено ОСОБА_4 у вказаному будинку та передано у власність визначені приміщення житлового будинку, що складають 56/100 частки будинку вартістю 288 934 грн, що на 33 092 грн. більше його ідеальної частки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію у розмірі 33 092 грн.

Перерозподілено ідеальні частки у праві власності на вказаний будинок та визнано за ОСОБА_4 право власності на 56/100 часток вказаного будинку з надвірними спорудами, а за ОСОБА_3 - на 44/100 частки.

Для здійснення поділу будинку визначено роботи з його переобладнання, вартість яких складає 120 391 грн, витрати на їх проведення поділено між сторонами у рівних частках по 60 195 грн 50 грн.

Визначено переобладнання будинку проводити після отримання дозволу Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області на перепланування та здійснення прибудов.

Виділено ОСОБА_3 та передано у власність відповідно до частки власності у будинку земельну ділянку по вказаній адресі загальною площею 1 100 кв. м.

Виділено ОСОБА_4 та передано у власність земельну ділянку по по вул Зелена, 26 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області площею 1 400 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т. 01 а.с. 252-264 ).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23 березня 2016 року рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 02 а.с. 51-53).

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, касаційний суд зазначив, що для здійснення переобладнання й перепланування в будинку потрібно отримати дозвіл виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень із компетентними органами, що передбачено ст. 152 ЖК УРСР та вказана згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову про поділ будинку в натурі.

У відповідності до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову про поділ будинку в натурі.

Тому, для здійснення переобладнання й перепланування в будинку потрібно отримати дозвіл виконавчого комітету місцевої ради та узгоджень із компетентними органами, що передбачено ст. 152 ЖК УРСР

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Районний суд вірно вказав, що помилковим та необґрунтованим є посилання представника позивача на те, що дозвіл органу влади на переобладнання та перепланування у цій справі не потрібний, оскільки такі роботи не передбачають втручання у несучі конструкції будинку, виходячи з наступного.

Згідно ст. 152 ЖК УРСР, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

При цьому, відповідно до п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08 жовтня 1992 року за № 572 (надалі Правил № 572) власник (наймач, орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Відповідно до п. 4 Правил № 572 власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Разом з тим слід враховувати, що нормативними правовими актами визначено поняття перепланування обєктів, які не належать до самочинного будівництва і відповідно не вимагають дозволу на його проведення.

Згідно з п. 3.2 розділу 3 інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24 травня 2001 року за № 127, не є самочинним будівництвом, зокрема улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін.

Отже, для переобладнання та перепланування належного на праві власності нерухомого майна, які не вважаються самочинним будівництвом, дозвіл органу місцевого самоврядування не потрібний.

Положеннями п. 1.4. Правил утримання будинку та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (надалі Правил № 76), передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства; до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Також, в п.п. 1.4.4 Правил № 76 наголошено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих, нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що всі передбачені варіантами експертизи роботи, а саме: установка дверних блоків ззовні та двоповерхова прибудова для забезпечення доступу на 2-й поверх (бутовими стрічковими фундаментами, цегляними стінами, міжповерховим перекриттям ЗБП та деревяними горищними з спів ставним оздобленням та сходами способом виконання будівельно-монтажних робіт) відносяться до зміни будівельних габаритів обєкту та порушують цілісність і зовнішній вигляд фасаду та передбачають втручання в несучі конструкції, тоді як розводка електропроводки; обладнання опалюваного пристрою; обладнання водопостачання та водовідведення є встановленням нових інженерних систем, що в свою чергу повністю відноситься до переобладнання та перепланування, що передбачає обовязкове отримання відповідних дозволів у відповідних установах.

В матеріалах даної справи відсутній дозвіл на переобладнання та перепланування будинку та погодження варіанту поділу будинку із відповідними службами (органами державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції, газового господарства) про допустимість пов'язаних із цим переобладнань, що є підставою для відмови в позові за недоведеністю.

Враховуючи, що позовна вимога про встановлення порядку користування земельною ділянкою та її виділ є похідною від основної вимоги про виділ у натурі частки жилого будинку, яка не підлягає задоволенню, районний суд правомірно зазначив, що дана вимога також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08 лютого 2017 року року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_2