№ 207/3104/16-ц
№ 2/207/47/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Мозоль О.О.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування втраченої власності через інфляцію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду,, який неодноразово уточнювала, остаточно в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на її користь інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3306,74 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн., а також 500,00 грн. у рахунок матеріальних витрат за час розгляду справи судом.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.11.2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму 33870,00 грн. основного боргу за позикою. На теперішній час відповідачка вказане рішення суду виконала частково. Несплачена сума заборгованості за рішенням суду складає 5686,00 грн. Рішення суду знаходиться на примусовому виконанні у Південному відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське. Відповідач щомісячно, з листопада 2012 року сплачує по 500,00 грн., але сума боргу до теперішнього часу повністю не сплачена, а тому просить стягнути з відповідачки на її користь інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3306, 74 грн. Крім того просить стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. посилаючись на те, що внаслідок дій відповідачки зазнала душевних страждань і втрати здоров'я, необхідності лікування, відсутністю коштів на придбання ліків. Крім того, під час розгляду справи судом позивач понесла додаткові витрати, пов'язані з поїздками до суду і витратами по догляду за дитиною у розмірі 500,00 грн. які також просить стягнути з відповідачки на її користь.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що при повторному пред'явленню виконавчого листа до виконання до Баглійського ВДВС помилково зазначила у заяві про залишок заборгованості за виконавчим листом у розмірі 22800,00 грн. Фактично розмір заборгованості на теперішній час складає 5686,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні також позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у запереченні на позов. Пояснила, що судове рішення не породжує виникнення між сторонами грошового зобов'язання, а тому не підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України. Крім того, при подачі виконавчого листа на примусове виконання 15.03.2016 року позивачем у заяві було зазначено про отримання 22800 грн. у рахунок виконання рішення суду, тим самим відповідача фактично визнала отримання нею станом на 15.03.2016 року 22800 грн. у рахунок сплати боргу за рішенням суду,отже сума боргу є меншою. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.11.2012 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 33870,00 грн. (а.с.4-5).

14.03.2013 року виконавчий лист № 404/3711/12 було пред'явлено до виконання до Баглійського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ. 24.12.2015 року виконавчий лист був повернутий стягувачу.

Відповідач ОСОБА_4 щомісячно, у рахунок виконання рішення суду, сплачувала на користь позивачки по 500,00 грн., що підтверджується наданими копіями платіжних доручень (а.с.117-126), випискою за картковим рахунком ОСОБА_1 (а.с.100-112), а також підтверджується самими сторонами по справі.

ОСОБА_1 повторно був пред'явлений до виконання виконавчий лист № 404/3711/12 до Баглійського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ. Згідно заяви стягувача боржником станом на 15.03.2016 року сплачено 22800 грн.

Відповідно до наданого Південним відділом державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишок заборгованості станом на 16.05.2017 року складає 4070,00 грн. (а.с.98-99).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що є державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. На повторне виконання до відділу надійшов виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 33870,00 грн. 18.03.2016 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Згідно заяви стягувача ОСОБА_1 боржником ОСОБА_4 станом на 15.03.2016 року сплачено 22800,00 грн. Залишок заборгованості станом на 16.05.2017 року складає 4070,00 грн.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати заборгованості за виконавчим листом іншим способом, ніж перерахування по 500,00 грн. щомісячно на картковий рахунок позивачки ОСОБА_1

В свою чергу наданими платіжними дорученнями, довідкою по картковому рахунку підтверджується отримання позивачкою у рахунок сплати заборгованості 28184,00 грн.

Отже, залишок заборгованості за виконавчим листом станом на 08 червня 2017 року становить 5686,00 грн.

Грошові зобов'язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п'ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

У зв'язку зі стягненням на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.11.2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 33870,00 грн. за договором позики, між сторонами виникли грошові зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 6.07.2016 року № 6-1946цс15.

Отже посилання представника відповідача на те, що відшкодування матеріальної шкоди на підставі рішення суду не є грошовим зобов'язанням є безпідставними.

Згідно ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох відсотків річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою:

Сума боргу ? 3% / 365 (кiлькiсть днів у році) ? кiлькiсть днів прострочення.

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Розрахунок суми інфляції здійснюється за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) - сума боргу.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на її користь інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3306,74 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд приходить до висновку щодо задоволення цієї вимоги в межах позовних вимог у розмірі 3306,74 грн.

Стосовно стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, необхідною ознакою моральної шкоди є незаконні дії, що завдали такої шкоди.

Абзацом 2 п.5 Постанови ПВСУ встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань (депресія, психічні розлади тощо) або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню у зв'язку тим, що у судовому засіданні вимоги позивачки не знайшли свого ґрунтовного підтвердження та суперечать нормам чинного законодавства.

Також не підлягають стягненню матеріальні витрати за час розгляду справи судом у розмірі 500,00 грн. понесені на придбання ліків, через втрату здоров'я, завдану душевними хвилюваннями, за безпідставністю.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1378,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування втраченої власності через інфляцію задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3306 (три тисячі триста шість) грн. 74 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Встановити строк для ознайомлення з повним рішенням суду 13 червня 2017 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня проголошення, через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.О. Бистрова