Справа № 236/1562/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

при секретарі Білоус Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до відповідача Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з*явилась з поважних причин, просить позов задовольнити та розглянути справу в її відсутності, про що до суду надала відповідну заяву а.с. 55).

Відповідач - представник Об*єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з*явився, надав заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 51-52).

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавши всі обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 25, 328, 386, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст. 152 ЗК України, положеннями узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України "Про розгляд цивільних справ про спадкування" від 01.03.2013року, цивільно-процесуального законодавства України.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який постійно проживав в м. Лиман Донецької області (а.с. 14).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається із земельних ділянок для вдення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,93 га: площею 4,04 га, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 0,31 га, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0,34 га, кадастровий номер НОМЕР_4; площею 0,24 га, кадастровий номер НОМЕР_5, які розташовані на території Лиманської (колишньої Краснолиманської ) міської ради, які належали померлому на підставі державного акту на право влсності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого Краснолиманською міською радою 13.05.2005 року (а.с. 19-31).

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_1 - донька померлого, є єдиною спадкоємицею, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які реалізували свої спадкові права, немає (а.с. 53).

Так, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_2, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 17.06.2016 року № 44217486 (а.с. 11).

Однак постановою від 01.04.2017 року № 325/01-31 державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки було відмовлено з тих підстав, що нотаріусу не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки (а.с. 15-16).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Статтею 25 ч. 4 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

На сьогоднішний день оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку , тобто правовстановлюючий документ на спадкове майно, не зберігся.

Однак, той факт, що саме ОСОБА_3 був власником вказаної земельної ділянки підтверджується:

копією рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 29.10.2003 року № 464 "Про передачу земельних ділянок в натурі власникам сертифікатів земельних часток (паїв) та земель КСП ім. Леніна та видачу державних актів на право власності на землю" із архівним витягом додатка № 1 списку громадян, яким надаються державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де під порядковим номером 221 вказаний ОСОБА_2 (а.с. 17-18);

витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, де власником зазначених земельних ділянок вказаний ОСОБА_2, а також документ, що посвідчує його право тобто державний акт від 13.05.2005 року серія НОМЕР_6 (а.с. 19-30);

копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 від 13.05.2005 року (а.с. 31).

На підставі заявки ОСОБА_1 в місцевій газемі "Зоря" № 39 від 20.05.2017 року було надруковано повідомлення про втрачені правовстановлюючі документи на ім*я ОСОБА_2 (а.с. 45-46).

Пунктом 5.1 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за № 354/3647 (втратив чинність 23.08.2013 року) зазначалося, що при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

До 01.01.2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку.

З 01.01.2013 року нова редакція Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Також з 01.01.2013 року набув чинності Закон України "Про державний земельний кадастр", відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можливо й витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю та інше майно, у тому числі і шляхом визнання права власності на нього.

Статтею 1225 ч.1, ч.2 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Враховуючи наведні вище обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач, як єдиний спадкоємець на спірне майно, позбавлена можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне їй по закону нерухоме майно, у зв'язку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України вона має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею такого права.

Керуючись ст. ст. 25, 328, 386, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та скаладається із земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,93 га:

- земельна ділянка площею 4,04 га, кадастровий номер НОМЕР_7;

- земельна ділянка площею 0,31 га, кадастровий номер НОМЕР_8;

- земельна ділянка площею 0,34 га, кадастровий номер НОМЕР_9;

- земельна ділянка площею 0,24 га, кадастровий номер НОМЕР_10,

які розташованаі та території Лиманської (колишньої Краснолиманської) міської ради Донецької області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення через міський суд.

Головуючий суддя: