АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретарі: Дука В.В., Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 752/12653/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5284/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірір 780245 доларів США, що еквівалентно 17141098 (сімнадцять мільйонів сто чотирнадцять тисяч дев'яносто вісім) гривень 65 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.01.2007 між ним, відповідачами та третьою особою був укладений Договір про партнерство і співпрацю, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснюють організаційну, технічну підтримку, а також здійснюють лобіювання та безпеку завершення об'єкту законного будівництва - мансарди по АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснюють фінансування всіх витрат. Умовами п. 2 договору передбачений розподіл прибутку, згідно якого частка позивача становить - 14,5%. Вказаний розподіл мав бути здійснений після продажу семи квартир мансарди та АДРЕСА_1. Об'єкт будівництва був введений в експлуатацію 22.10.2007, відповідачами набуто право власності на всі квартири та здійснено їх реалізацію, натомість розподіл прибутку до цього часу не здійснено, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15.02.2017 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовлено.

Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, 27.02.2017 його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд при ухваленні рішенні, посилається на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-3843/2010, в якій затверджено відмову ОСОБА_1 від позову про розірвання договору та стягнення упущеної вигоди. Проте, підстава та предмет вищевказаної справи не є тотожними предмету та підставам позову в цій справі, а тому вказане не має значення для розгляду даної справи. Також суд вказує на недоведеність позивачем факту виконання ним своїх договірних зобов'язань. Разом з тим, об'єкт будівництва введений в експлуатацію і жодних спорів з цього приводу не має, що і свідчить про виконання ним своїх зобов'язань. До того ж договір про партнерство від 2007 року не розірваний, не визнаний недійсним, а отже підлягає виконанню. Щодо розподілення прибутку позивач наголошує на тому, що всі квартири продані, а отже настала подія з якою сторони пов'язували строк розподілення прибутку. На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник - ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим просила залишити його без змін.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з'явились, повідомлялись про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. Так, ОСОБА_2 не є стороною договору про партнерство і співпрацю від 11.01.2007, а тому вимога про стягнення з нього солідарно суми за умовами цього договору є безпідставною. Судом також вказано на відсутність доказів виконання позивачем взятих на себе зобов'язань та наявність доказів виконання зобов'язань відповідачами. А наданий позивачем розрахунок суми прибутку здійснений без врахування сум видатків, як то передбачено умовами договору.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

28.03.2006 ОСОБА_9 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва було надано Дозвіл на виконання будівельних робіт №1912Шв/Р від 28.03.2006 на реконструкцію горищних приміщень будинку (крім площі над кв.35) з влаштуванням квартир в двох рівнях за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 /т.1 а.с.137; т.3 а.с.25/.

20.09.2006 між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (від імені якого діяв ОСОБА_10.), третя особа: ОСОБА_1 був укладений договір про уступку прав. За умовами цього договору ОСОБА_9 погодився продати, а ОСОБА_2 погодився купити всі права на житлові приміщення мансарди за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 за переуступку прав ОСОБА_2 зобов'язався сплатити 560000 (п'ятсот шістдесят шість тисяч) доларів США /т.3 а.с.1-16/.

02.11.2006 між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 (від імені якого діяв ОСОБА_10.), третя особа: ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про уступку прав, згідно умов якої обумовлена сума коштів мала бути перерахована на банківський рахунок на ім'я ОСОБА_1, як довіреної особи ОСОБА_9 /т.3 а.с.26-27/.

Факт виконання ОСОБА_2 вказаних вище зобов'язань підтверджується матеріалами справи /т.3 а.с.21,22/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2006 було визнано право власності за ОСОБА_2 на квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 визнано право власності на квартири АДРЕСА_1 Даним рішенням було встановлено, що готовність об'єкту складає 90 % /т.1 а.с.131-133; т. 2 а.с.149-153/.

11.01.2007 між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір про партнерство і співпрацю /т.3 а.с.74 завірена судом копія/.

За умовами цього договору ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснюють організаційну, технічну підтримку, лобіювання та безпеку завершення об'єкту законного будівництва - мансарди по АДРЕСА_1 в м. Києві, яка в подальшому розподіляється на 7 квартир.

ОСОБА_2 (самостійно або за участю ОСОБА_2) здійснює фінансування всіх витрат на будівництво мансарди та ремонт будинку.

Дохід розподіляється тільки після продажу всіх 7 квартир та АДРЕСА_1.

Частка доходу ОСОБА_1 - 14,5%; ОСОБА_2 та ОСОБА_2 - 75,5 %; ОСОБА_4 - 10 %.

Згідно з п. 2.1. сторони визначили, що термін «прибуток» означає загальний дохід від продажу всіх семи квартир мансарди та квартири АДРЕСА_1 за мінусом видатків. Термін «видатки» означає загальні видатки, що відносяться до мансарди і квартири АДРЕСА_1, понесені ОСОБА_2 та ОСОБА_2, вказані вище в п.1.2., але не обмежуючись усіма видатками на професійні послуги, будівельні роботи, дозволи (ліцензії), платежі органам державної влади, комісії, податки, розумні розрахунки майбутніх пов'язаних видатків, а також відсоток на інвестиційний капітал в розмірі 16%. Будь-яке згадування видатків на придбання і всіх видатків по АДРЕСА_1 включає також витрати на придбання АДРЕСА_2, яка є заміною квартири, в якості нового житла для громадянки ОСОБА_11, яка була придбана ОСОБА_2 на ім'я громадянки ОСОБА_11 та здійснено обмін на АДРЕСА_1, яка зараз знаходиться у власності ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

В порядку ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, про те, що укладений між сторонами договір є договором про спільні діяльність. До того ж колегія суддів погоджується з доводами позивача, що вказаний договір його сторонами не оспорений та не розірваний, є чинним і виходячи з положень ст. 204 ЦК України правомірним. Разом з тим, ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору, даних про здійснення представництва його інтересів ОСОБА_2 матеріали справи не містять, відсутні такі положення і в умовах самого договору. А отже правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 не можуть регулюватися умовами цього договору. Про наявність інших договорів позивачем не заявлено в якості підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_12. За наведених обставин є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення до цивільно-правової відповідальності, в якості солідарного боржника, відповідача ОСОБА_12.

Згідно з Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22.10.2007, затвердженого розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 07.12.2007, об'єкт будівництва: Реконструкція горищного приміщення будинку (крім площі над НОМЕР_8) з влаштування квартир на двох рівнях на АДРЕСА_1 - прийнято в експлуатацію / т. 1 а.с.13-14, 42-45/.

З довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 26.09.2016 вбачається, що квартири в будинку № 31/16 по вул. Рейтарській в м. Києві зареєстровані за наступними особами:

НОМЕР_1 - за ОСОБА_3 на підставі рішення Шевченківською районного суду м. Києва від 19.12.2006;

НОМЕР_2 - за ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2008;

НОМЕР_3 - за ОСОБА_14 на підставі рішення Шевченківською районного суду м. Києва від 19.12.2006;

НОМЕР_4 - за ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2012;

НОМЕР_5 - за ОСОБА_16 (1/2), ОСОБА_17 (1/2) н на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2010;

НОМЕР_6 - за ОСОБА_16 (1/2), ОСОБА_17 (1/2) на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2010:

НОМЕР_7 - за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2010 укладеним з ОСОБА_2/ т.2 а.с.148/.

В подальшому НОМЕР_1 була відчужена ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 01.04.2015 /т.2 а.с.208/.

Квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2006 та відчужена ним за договором купівлі-продажу від 12.12.2007 /т.2 а.с.197-198; т.2 а.с.118/

Таким чином, відповідачами продані всі квартири мансарди, в тому числі вважається проданою і АДРЕСА_1. За наведених обставин, можна погодитись з твердженням позивача, що умова договору про партнерство та співробітництво щодо здійснення розподілу прибутку після продажу всіх квартир настала.

Сторона відповідача наполягає на тому, що позивачем не були виконані умови договору, ним не доведено виконання взятих на себе зобов'язань, а тому на підставі ч. 3 ст. 538 ЦК України, друга сторона договору має право відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Умови укладеного між сторонами договору свідчать, що виконання свого обов'язку однією стороною обумовлено виконанням свого обов'язку другою стороною. А отже має місце зустрічне виконання зобов'язань. В матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем обов'язків по здійсненню організаційної та технічної підтримки завершення об'єкту будівництва, сам по собі факт введення об'єкту в експлуатацію не свідчить про виконання саме ним цих обов'язків. Слід погодитись з твердженням позивача, що його зобов'язання не є конкретно визначеними. Матеріали справи не містять також і жодних даних про вимоги інших учасників договору щодо невиконання та/або неналежного виконання позивачем його обов'язків. Разом з тим, за умовами укладеного договору одержання прибутку передбачається в результаті здійснення саме спільної діяльності, а отже доведення факту виконання договірних зобов'язання є необхідним при розгляді питання розподілу прибутку. Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту виконання позивачем взятих на себе зобов'язань.

Крім того, умовами договору передбачалось здійснення поділу прибутку після відрахування із суми доходу всіх понесених видатків, в тому числі видатки на будівництво, податки, інші платежі, 16% на інвестиційний капітал в розмірі, а також витрати понесені на придбання двох квартир. При цьому видатки компенсуються в першу чергу. Позивачем при зверненні до суду була визначена сума прибутку виходячи із 5000 доларів США за 1 квадратний метр, яка була запланована при укладенні договору, проте передбачалась можливість її зменшення (абз.7 п.2.1.). Таким чином, не були враховані, як сума реально одержаного доходу за договорами купівлі-продажу, так і видатки, як то передбачено умовами договору. В ході розгляду справи судом першої інстанції були отримані дані про розмір отриманого доходу від реалізації квартир, проте в матеріалах справи відсутні дані про розмір видатків, що унеможливлює визначення доходу виходячи з умов договору судом. До того ж умовами договору не визначений порядок розрахунку одержаного доходу, виходячи із валюти розрахунків, а суми доходів і суми видатків мають визначення, як в національній валюті України, так і в доларах США.

Слід також звернути увагу, що ОСОБА_2 не є стороною договору, а тому грошові кошти отримані ним від реалізації належних йому квартир, не можуть бути віднесені до доходу отриманого в результаті проведення спільної діяльності та підлягати розподілу між сторонами договору про партнерство і співпрацю від 11.01.2007 відповідно до його умов.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведений розмір прибутку, в розумінні визначення наведеного у п.2.1. договору, не надано суду необхідних даних для здійснення перевірки отриманого доходу та визначення частки позивача відповідно до умов договору про партнерство і співпрацю від 11.01.2007.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у праві. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Отже, суд першої інстанції в межах заявлених позивачем вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовується вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 , 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: