АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Панченко О.М.
№22-ц/796/4236/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №754/6496/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 лютого 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом доОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У мотивування вимог посилалося на те, що 13.03.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали Кредитний договір K2A3AW01771117, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 13 209,30 доларів США на термін до 13.03.2014 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит у розмірі 13 209,30 доларів США.

У порушення умов Кредитного договору позичальник не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Кредитним договором станом на 22.03.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 59 754,18 доларів США, з яких: 9 503,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 052,37 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 923,58 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 39 274,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 8 832,32 доларів США, яка була задоволена рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року, різниця становить 50 921,86 доларів США.

Отже, заборгованість до стягнення становить 50 921,86 доларів США, що за курсом НБУ 26,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.03.2016 року складає 1354521,48 грн.

У забезпечення виконання зобов'язання Кредитним договором K2A3AW01771117 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки.

Банком направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором K2A3AW01771117, однак вимога була залишена без задоволення.

З урахуванням наведеного позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором №K2A3AW01771117 від 13.03.2007 року в розмірі 50 921,86 доларів США, що за курсом НБУ 26,60 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.03.2016 року складає 1354521,48 грн, а також судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10 лютого 2017 року в задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ПАТ «Акцент-Банк» про звернення стягнення задоволено, звернуто стягнення на рухоме майно за Договором застави рухомого майна - автомобіль Daewoo, модель Lanos 1.5, рік випуску 2007, р.н. НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, для задоволення грошових потреб ПАТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором №K2A3AW01771117 від 13.03.2007 року в розмірі 203 857,23 грн.

Вказане рішення набрало чинності 11.03.2013 року, але виданий судом 12.03.2013 року виконавчий лист не було прийнято до примусового виконання, про що державним виконавцем 03.07.2013 року винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Отже, судом помилково визначено початок перебігу загальної позовної давності з 05.11.2012 року, його слід обчислювати з 04.07.2013 року - наступного дня, коли державним виконавцем винесена постанова від 03.07.2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 12.03.2013 року на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2012 року.

Посилається, що матеріалами справи не встановлюється факт належаного виконання відповідачами зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки, факт повного погашення заборгованості, яка була стягнута рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 15.09.2009 року.

Крім того, матеріали справи не містять доказів продажу заставного автомобіля та спрямування коштів від такого продажу на погашення заборгованості, а також того, що такий продаж призвів до повного погашення заборгованості за кредитом або повного виконання раніше ухвалених судових рішень про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет застави.

Звертає увагу й на правові позиції Верховного Суду України, висловлені в поставах від 23.09.2015 року в справі №6-1206цс15 та від 02.12.2015 року в справі №6-249цс15.

Також вказує, що відсутні підстави вважати поруку ОСОБА_3 припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки вона реалізована у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 15.09.2009 року, після якого залишилось невиконане солідарне зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банком пропущено трирічний строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому зазначив, що строк позовної давності слід обчислювати з моменту повернення виконавчого документа стягувачеві 05.11.2012 року.

Проте повністю з таким висновком суду не можливо погодитися.

Судом встановлено, що 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №K2A3AW01771117, відповідно до п. 7.1 якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 13 березня 2007 року по 13 березня 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії (кредит) у розмірі 13 209,30 доларів США на наступні цілі: 9539,31 доларів США для купівлі автомобіля, у розмірі 6,77 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухового майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 3567,82 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, а також у розмірі 0,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,31% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 182,68 доларів США. (а.с. 12-14 т. 1)

Сторонами не заперечується, що банк виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредит.

Заочним рішенням Деснянського районного суд м. Києва від 15 вересня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 68 008 грн 86 коп. заборгованості по кредиту, а також судові витрати в загальному розмірі 710 грн, а всього 68 718 грн 95 коп. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 4 т. 1)

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за Кредитним договором станом на 22.03.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість у розмірі 59 754,18 доларів США, з яких: 9 503,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 052,37 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 1 923,58 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 39 274,82 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань договором, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. (а.с. 5-7 т. 1)

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором №K2A3AW01771117 від 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 13 березня 2007 року укладено Договір поруки №K2A3AW01771117. (а.с. 15 т. 1)

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У п. 12 Договору поруки сторони передбачили, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. (а.с. 15 т. 1)

Згідно з п. 3 Договору поруки поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений.

За умовами Кредитного договору 13 березня 2014 року - день настання повернення кредиту.

Позивач звернувся до суду з позовом 17 травня 2016 року, тобто у межах строку пред'явлення вимог до поручителя.

07.11.2016 року ОСОБА_3 подала до суд заяву, в якій просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 77-78 т. 1)

У даній заяві ОСОБА_3 також зазначила, що заставне майно - автомобіль Daewoo Lanos 1.5 був вилучений у відповідачів 03.03.2011 року. Інформації про продаж та місце знаходження даного автомобіля не надходило.

Так, у забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №K2A3AW01771117 від 13 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 13 березня 2007 року укладено Договір застави рухомого майна №K2A3AW01771117, згідно умов якого предметом застави є автомобіль Daewoo Lanos 1.5, рік випуску - 2007, державний номер - АА3464СК. (а.с. 86-88 т. 1)

Згідно Акту опису і арешту майна від 13.03.2012 року даний автомобіль прийняв на відповідальне збереження ОСОБА_5, який не був представником ПАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 94-95 т. 1)

Автомобіль був арештований у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-3247, виданого 17.08.2010 року Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 45 486,87 грн за неналежне виконання умов Договору №88332-card про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки «Мікрокредит» від 13.09.2007 року. (а.с. 65-66 т. 2), тобто за іншим договором.

Згідно довідки, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», автомобіль Daewoo Lanos 1.5, рік випуску - 2007, державний номер - НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» не реалізовувався та суми від реалізації даного автомобіля до банку не надходили. (а.с. 59 т. 2)

Щодо позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

За статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи строк дії Кредитного договору визначений умовами цього Договору - 13 березня 2014 року, з позовом до суду банк звернувся 17.05.2016 року та просив стягнути заборгованість станом на 22.03.2016 року.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом та комісії за період з 17.05.2013 року по 13.03.2014 року, в межах строку позовної давності, з урахуванням заяви відповідачів про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження повернення кредиту, а тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за період з 17.05.2013 року по 22.03.2016 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надало до суду апеляційної інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого за період з 17.05.2013 року по 13.03.2014 року заборгованість за кредитом становить 1724,51 доларів США, а заборгованість по комісії - 5619,52 грн, заборгованість за відсотками за період з 17.05.2013 року по 22.03.2016 року - 1816,75 доларів США. (а.с. 58 т. 2)

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитом та відсотками становить 3 541,26 доларів США, а по комісії - 5619,52 грн.

Щодо застосування строку позовної давності до пені колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У ч. 3 ст. 549 ЦК України зазначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 2 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду 17 травня 2016 року, а просив стягнути пеню станом на 22.03.2016 року.

Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 258 та ч.1 ст.11 ЦК України, з відповідачів на користь банку підлягає стягненню пеня за період з 17.05.2015 року по 22.03.2016 року в межах строку позовної давності та заявлених позовних вимог.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком до суду апеляційної інстанції, заборгованість по пені за період з 17.05.2015 року по 22.03.2016 року складає 201 132,97 грн. (а.с. 58 т. 2)

При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року в справі №6-100цс14.

У п. 27 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України до даних правовідносин та стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пені у розмірі 100 000 грн, оскільки пеня у розмірі 201 132,97 грн перевищує розмір заборгованості за кредитом, відсотками та кредитом, визначений судом апеляційної інстанції з урахуванням строку позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви сплачено судовий у розмірі 20 317,82 грн, а за подання апеляційної скарги - 22 349,60 грн.

Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПривтаБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 739 грн 97 коп. з кожного.

Керуючись ч. 3 ст. 6, ст. 256-257, ч. 2 ст. 258, ст. 525-526, ст. 546, ч. 3 ст. 549, ч. 3 ст. 551, ч. 1 ст. 553, ч. 1, 2 ст. 554, ч. 1ст. 1049, ч. 1 ст. 1048,ст. 1054 ЦК України, статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором №K2A3AW01771117 від 13 березня 2007 року, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1724,51 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1816,75 доларів США, заборгованості по комісії у розмірі 5 619 грн 52 коп., заборгованості по пені у розмірі 100 000 грн, а всього 3 541,26 доларів США та 105 619 грн 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 4 739 грн 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 4 739 грн 97 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва