Справа № 369/7017/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1796/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 16.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Комфорт сервіс» до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс» звернулося із позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

В обґрунтування позову зазначало, що рішенням Петрівської сільської ради Києво Святошинського району Київської області з червня 2014 року, визнано ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс», виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території для мешканців житлового будинку № 9-В, розташованого по вул. Богдана Хмельницького в с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області.

Встановлено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у розмірі 4,28 грн. за 1 кв.м.

З 01.09.2015 року рішенням Петрівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області встановлено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5,50 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 27 березня 2014 року, ОСОБА_5, набула право власності на квартиру № 16 в будинку № 9-В, розташованому по вул. Богдана Хмельницького в с. Петрівське, Києво - Святошинського району, Київської області.

Відсутність договору про надання ЖК - послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

ОСОБА_5 з червня 2014 року споживає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс».

За період з березня 2015 року по 31 травня 2016 року ОСОБА_5 не оплачує послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території і станом на 31.05.2016 року має заборгованість в розмірі 9 387,94 грн., що свідчить про неналежне виконання відповідачем зобовязань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законом строк.

Просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг в розмірі 9 387,94 грн., 2 373,90 грн. індексу інфляції, 329,48 грн. 3 % річних від простроченої суми, а всього 12 091,32 грн. та вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс» заборгованість за оплату житлово комунальних послуг в розмірі 9 387,94 грн., 2 373,90 грн. індексу інфляції, 329,48 грн. 3 % річних від простроченої суми, вирішено питання щодо судових витрат, а всього стягнуто 13 469,32 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Петрівської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області з червня 2014 року, визнано ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс», виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території для мешканців житлового будинку № 9-В, розташованого по вул. Богдана Хмельницького в с. Петрівське, Києво - Святошинського району, Київської області.

З 01.09.2015 року рішенням Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області встановлено тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5,50 грн. за 1 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2014 року, ОСОБА_5, набула право власності на квартиру № 16 в будинку № 9-В, розташованому по вул. Богдана Хмельницького в селі Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області.

ОСОБА_5 з червня 2014 року споживає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс».

За період з березня 2015 року по 31 травня 2016 року відповідач ОСОБА_5 не оплачує послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території і станом на 31.05.2016 року має заборгованість в розмірі 9 387,94 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правомірно вказував, що ОСОБА_5 з червня 2014 року споживає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а відсутність договору про надання ЖК-послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

Вказані обставини свідчать про неналежне виконання відповідачем зобовязань, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в установлений законом строк.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Як вбачається з Преамбули Закону України "Про житлово-комунальні послуги", цей Закон визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Посилання апелянта на пункт 6 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в якій зазначено, що споживач має право, зокрема, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, розцінюються колегією суддів критично, оскільки у даному випадку тимчасова відсутність відповідачки не оформлена відповідним чином, як того вимагає законодавство.

Тобто для того, щоб скористатися правом на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача, споживач має звернутися до виконавця житлово комунальних послуг із відповідною письмовою заявою, а також надати відповідні документи, що підтверджують його відсутність.

У випадку, коли виконавець житлово комунальних послуг не погодиться реалізувати це право споживача, спір може бути вирішений у судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення апелянтом ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт сервіс» про тимчасову відсутність споживача.

У ст.13 Конституції України встановлене положення про те, що «власність зобовязує».

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними зі спільним майном.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Посилання апелянта на відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, виходячи із наступного.

Статті 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції викладені в рішенні і тому не можуть буди підставою для його скасування.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.В.Лівінський

ОСОБА_3