АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №619/4151/16-ц Головуючий суддя І інстанції Кононихіна Н. Ю.
Провадження № 22-ц/790/2768/17 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори про спадкове право
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.17 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів : Швецової Л.А., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що батьком позивача був ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим 10.04.1963 року Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області.

Батько з 1969 року проживав з ОСОБА_4 як чоловік та дружина. У ОСОБА_4 дітей не було. Позивача вона називала своїм сином, і позивач також проживав з батьком та названою матір'ю по АДРЕСА_1 (офіційна прописка з 30.05.-1997 року по 11.12.2000 року).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим виконавчим комітетом Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 12.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

У жовтні 2016 року до позивача звернулась племінниця ОСОБА_4- відповідач у справі ОСОБА_1 з проханням відмовитись від спадщини за заповітом, що залишалась після смерті нерідної матері позивача ОСОБА_4

До цього відповідач неодноразово повідомляла ОСОБА_2, що вона - племінниця померлої, а отже є спадкоємцем першої черги за законом, існування заповіту приховала від позивача та ввела його в оману, запевнивши, що померла ОСОБА_4 розпорядилась своїм спадком на користь ОСОБА_1, чому одразу після смерті спадкодавця відповідач і поселила до спадкового будинку свого сина та квартирантів.

Згідно відповіді Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області № 02-19/1246 від 01.12.2016 року встановлено, що згідно по господарських книг сільської ради, домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року. На день смерті вона була зареєстрована за вказаною адресою одна.

Згідно відповіді Комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» № 07808-р від 30.11.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями в бюро не зареєстрований та право власності на нього не оформлене. Інвентаризація не проводилась.

У зв'язку з тим, що волею спадкодавця було, щоб позивач успадкував все належне їй майно, ОСОБА_2 змушений був звернутися з даним позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено в повному обсязі, надано ОСОБА_2 додатковий строк у розмірі трьох місяців для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року скасувати; ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що за час судового розгляду в суді першої інстанції позивач ОСОБА_2 не мав поважних причин та не надав жодного доказу, що яка б звільніла ОСОБА_2 від звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України; суд першої інстанції не прийняв до уваги лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вимоги постанови пленуму абзацу 6 п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, норми ст. 1270, ст. 1272 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено, що батьком позивача був ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим 10.04.1963 року Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області, копія якого додається до позову .

Сторони також не оспорювали, що з 1969 року ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_4 як чоловік та дружина у цивільному шлюбі.

У ОСОБА_4 дітей не було. Сім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4 та двох синів ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 постійно проживала та була зареєстрована у будинку по АДРЕСА_1 (офіційна прописка позивача з 30.05.1997 року по 11.12.2000 року).

Згідно відповіді Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області № 02-19/1246 від 01.12.2016 року встановлено, що згідно по господарських книг сільської ради, домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року. На день смерті вона була зареєстрована за вказаною адресою одна.

Відповідно до відповіді Комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» № 07808-р від 30.11.2016 року житловий будинок з надвірними будівлями в бюро не зареєстрований та право власності на нього не оформлене. Інвентаризація не проводилась.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим виконавчим комітетом Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 12.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 07.12.2016 року, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованим по АДРЕСА_1

Заповітом від 15.10.2002 року, посвідченого Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області, все майно ОСОБА_4 - де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося - спадкодавець ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2.

Однак, позивач ОСОБА_2 не звернувся протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавця до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

28.10.2014 року відповідач ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї тітки - ОСОБА_4 до Дергачівської державної нотаріальної контори. Однак, оформити спадщину - житловий будинок, як цього вимагає чинне законодавство на сьогодні ще не змогла.

Факт того, що відповідач ОСОБА_1 є племінницею тітки ОСОБА_4 підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 06.04.1962 року; свідоцтвом про одруження її батьків серії НОМЕР_3 від 03.11.1954 року; свідоцтвом про народження її матері - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, № НОМЕР_7 від 05.06.1924 року; свідоцтвом про народження її тітки - ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 від 04.05.1941 року; свідоцтвом про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та її чоловіком серії НОМЕР_5 від 08.02.2000 року; Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища серії АКЕ 182967 від 22.10.2014 року.

Суд вважав, що у ОСОБА_2, який є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 року, наявні поважні причини для пропуску строку для подання заяви до органів нотаріату про прийняття спадщини, а саме - спадкоємець за законом ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах, ввела його в оману та умисно приховала наявність заповіту померлої ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2

Але у жовтні 2016 року за відмови нотаріуса в оформленні спадкових прав у порядку черги за законом на ім'я ОСОБА_1 - змушена була визнати наявність заповіту та зізнатись ОСОБА_2 в неможливості оформлення спадку за відсутності його відмови від спадку за заповітом.

Однак, ОСОБА_2 від спадку за заповітом не забажав відмовлятися.

Тому, суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_2 до Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у повному обсязі, вважаючи причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, та надав ОСОБА_2 додатковий строк у розмірі трьох місяців для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України.

П. 24 вищевказаної постанови визначено: «Суди відкривають провадження в такій справі у разі а також у разі відсутності інших спадкоємців, які б могли дати таку письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадкоємців, які б могли дати таку письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2012 № 6-47/0/9-12 до позовів спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини застосовуються правила статті 114 ЦПК України.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, до нотаріуса ОСОБА_1 звернулася 28.10.2014 року.

У зв'язку із відмовою нотаріуса в оформленні спадку за відсутності відмови ОСОБА_2 від спадку за заповітом, ОСОБА_1 змушена була повідомити йому про наявність заповіту, такі дії свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно приховала факт існування заповіту на користь ОСОБА_2 та подала заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом.

Отже, з 28.10.2014 року ОСОБА_1 знала про існування заповіту на користь ОСОБА_2, проте повідомила йому цей факт лише у 2016 році.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 в житловому будинку, який належав їй на праві власності, однак не зі своєю племінницею ОСОБА_1

ОСОБА_1 проживала окремо за іншою адресою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що про існування заповіту дізналась від нотаріуса 1,5 - 2 роки тому назад. Дійсно лише восени 2016 року вона попросила ОСОБА_2 відмовитися від заповіту, складеного на його користь померлою, так як це перешкоджає їй оформити спадщину на своє ім'я.

Дізнавшись про факт існування заповіту ОСОБА_2 не забажав відмовлятися від заповіту та звернувся до приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області з заявою про прийняття спадщини.

Листом від 15.11.2016 року приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області В.В. Задоріна повідомила, що у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 порушив термін щодо прийняття спадщини після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, нотаріус не має можливості, згідно ст.ст. 1268-1272 Цивільного кодексу України, прийняти заяву про прийняття спадщини від ОСОБА_2, після померлої ОСОБА_4, і видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом спадкоємцю ОСОБА_2 Рекомендовано звернутися до суду для поновлення строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.163).

Таким чином, введення ОСОБА_1 ОСОБА_2 в оману, стверджуючи те, що померла ОСОБА_4 розпорядилась своїм спадком на користь ОСОБА_1, та навмисне приховання факту існування заповіту на користь ОСОБА_2 була причиною пропуску ним строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що є поважною причиною, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини є правильним.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів наданих сторонами, що передбачено ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :