Справа № 450/1528/16-ц Провадження № 2/450/217/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2017 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючої - судді Добош Н.Б.

при секретарі Бідник І.Р.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановив :

29.06.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 241 325, 28 грн. грошової компенсації вартості 3/4 частини спільного майна подружжя легкового автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що шлюб між сторонами зареєстрований 19.05.2006 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Подружнє життя сторін не склалося і подружні відносини між ними припинилися в березні 2016 року. З цього часу сторони проживають окремо, та не ведуть спільного господарства. Донька сторін проживає з позивачем. На момент звернення до суду позивач звернулась до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом про розірвання шлюбу. Під час подружнього життя, а саме в жовтні 2013 року, сторонами було придбано частково в кредит, а частково за спільні кошти, новий легковий автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований за відповідачем. Кредит був оформлений на імя відповідача у ВТБ банк. Погашення вищевказаного кредиту здійснювала позивач, оскільки заробітна плата відповідача завжди була значно нижчою ніж в позивача, крім цього відповідач з червня 2015 року по лютий 2016 року не працював, та не отримував жодного доходу. Станом на березень 2016 року кредит за придбаний автомобіль виплачений. Однак після припинення подружніх відносин автомобілем користується відповідач. Також як відомо позивачу, відповідач одразу після припинення відносин з позивачем, переоформив вказаний автомобіль на свою рідну сестру на підставі договору купівлі-продажу, однак і дальше користується автомобілем. Донька сторін проживає з позивачем, коштів які надає відповідач на її утримання є недостатньо на її утримання. Крім цього донька сторін зареєстрована у будинку матері відповідача, однак за цією адресою позивач не може проживати, а іншого житла у неї нема, тому позивач змушена орендувати житло. З врахуванням вказаних обставин позивач вважає, що належна їй частка у спільному майні подружжя може бути збільшена судом на підставі ч. 3 ст. 70 СК України і повинна становити 3/4 частини від дійсної вартості автомобіля.

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. Також додатково зазначили, що покликання відповідача, що спірний автомобіль являється особистою власністю відповідача є необґрунтованими, оскільки він не вказує джерела походження коштів на погашення кредиту за автомобіль, оскільки з червня 2015 року по березень 2016 року відповідач жодних доходів не отримував.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили, щодо задоволення заявлених позовних вимог за їх необґрунтованостю та безпідставністю, оскільки фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися з 09.02.2016 року, а проплати за кредит відповідач сплачував 22.02.2016 року у розмірі 3 543, 00 грн. та 03.03.2016 року 90 424, 98 грн. А попередню сума 139 690, 00 грн. отримав у кредит у 2013 році. Тобто всі кредитні зобовязання відповідач сплатив виключно із особистих коштів.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 137830 сторони зареєстрували шлюб 19.05.2006 року від якого у них 31.01.2015 року народилась дочка ОСОБА_5 згідно свідоцтва про народження серії 1-СГ № 446609 від 04.02.20015 року.

Судом в судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2016 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено в період шлюбу сторони придбали в кредит автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу № 2955 від 22.10.2013 року, укладеного між ТОВ «Велет Авто» та ОСОБА_3. Відповідно до п.п.3.5 даного договору оплата товару здійснюється покупцем у наступному порядку: перший внесок у розмірі 45 000грн. сплачується 22.10.2013 року, решта суми сплачується шляхом кредитування через ПАТ «ВТБ ОСОБА_7».

Судом встановлено, що згідно кредитного договору від 24.10.2013 року № R4B ПАТ «ВТБ ОСОБА_7» надав ОСОБА_3 кредит у сумі 139 690, 00 грн. на строк до 24.10.2020 року для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сімї нового транспортного засобу, який не буде використовуватися в комерційних цілях для отримання прибутку. а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, який для забезпечення виконання зобовязань того ж дня було прийнято в заставу.

Відповідно до п. 6.4 розділу 6 «Запевнення та гарантії» кредитного договору майно, що придбавається за рахунок кредиту, придбавається та використовуватиметься в інтересах сімї.

Судом встановлено, що повна вартість автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1 на день придбання становила 184 690, 00 грн., що стверджується рахунком № 2955 від 18.10.2013 року та договором купівлі-продажу № 2955 від 22.10.2013 року.

Довідкою виданою ПАТ «ВТБ ОСОБА_7» 04.03.2016 року № 92/1704-04/2 встановлено, що станом на 04.03.2016 року заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором від 24.10.2013 року № R4B повністю погашена.

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 21.04.2016 року № 31/13-С-83/нз, автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, 24.10.2013 року зареєстрований за ОСОБА_3, а 30.03.2016 року перереєстрований за договором купівлі-продажу на ОСОБА_8, що також стверджується договором купівлі продажу транспортного засобу № 12/05/4641/2016 від 30.03.2016 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини, можна дійти висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники (правова позиція Верховного Суду України від 27.04.2017 року у справі № 6-486цс16).

Разом з тим, покликання відповідача, що погашення кредитних зобовязань відбувалося виключно за його особисті кошти спростовуються матеріалами справи.

Також долучений відповідачем договір позики укладений 02.03.2016 року між відповідачем ОСОБА_3 (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Іскра» (позикодавець), згідно якого позикодавець зобовязується надати позичальнику позику у розмірі 93 00, 00 грн., шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на особистий картрахунок позичальника, не є доказом того, що відповідач здійснював погашення кредиту за власні особисті кошти, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження того, що грошові кошти позики були перераховані на його картковий рахунок юридичною особою ПАТ «Іскра».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період часу з січня 2013 року по травень 2015 року працювала та отримувала заробітну плату. Як вбачається з трудової книжки відповідача ОСОБА_3 працював з 21.02.2011 року до 18.06.2015 року в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з нарахуванням суми доходу від підприємницької діяльності згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих платежів від 14.11.2016 року № 10926, у період з 19.07.2015 року по 08.02.2016 року здійснювались виплати допомоги з безробіття; з 10.02.2016 року прийнятий на роботу у БО ВП «Скляний завод».

Згідно актів затверджених селищним головою Щирецької селищної ради від 10.02.2016 року, 16.03.2016 року, 18.04.2016 року, 26.05.2016 року, від 17.06.2016 року, які долучені відповідачем слідує, що ОСОБА_1 з ОСОБА_5 зареєстровані за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_2 та за даною адресою не проживають та особистих речей не зберігають.

У звязку з тим, що кошти на погашення кредиту у розмірі 3 543, 00 грн. згідно квитанцій № 12089 від 22.02.2016 року та у розмірі 90 424, 98грн. згідно квитанцій № 10946 від 03.03.2016 року, позивач фактично оплатив зі спливом незначного часу (менше місяця) після фактичного припинення шлюбних відносин, та із врахуванням тієї обставини, що в період шлюбних відносин обоє з подружжя працювали та отримували заробітну плату, доходи від підприємницької діяльності, відповідачем не доведено джерел отримання суми коштів у розмірі 93 947,98 грн. у період з 09.02.2016 року по 03.03.2016 року, та відповідно сплати даних платежів від 22.02.2016 року та 03.03.2016 року виключно із особистих коштів.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 р. № 6-38цс15, а саме що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тому враховуючи вищенаведене судом встановлено, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя оскільки придбаний за час шлюбу, за рахунок кредитних коштів отриманих за договором укладеними за згодою подружжя, в інтересах сімї, погашення кредитного зобовязання за спірний автомобіль відбувалось за рахунок спільних коштів сторін та спірний автомобіль являвся спільною сумісною власністю подружжя.

Також судом встановлено, що відчуження обєкта спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. ВС 8184 Е, відповідачем ОСОБА_3 відбулося без згоди на це позивача ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль проданий третім особам та право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль в зв'язку з цим вже припинено, поділити автомобіль в натурі на даний час неможливо, а тому у відповідності до вимог чинного законодавства та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України позивач має право на стягнення на її користь половини вартості спірного майна.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають можливість відступити від засад рівності часток за певних умов.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України). Оскільки позивачем не доведено обставин згідно ст..70 СК України, суд не вбачає підстав для відступлення від принципу рівності часток.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У п. 2 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з висновком № 45 від 14.02.2017р. експертного авто товарознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості автомобіля, проведеного судовим експертом ОСОБА_7 ринкова вартість транспортного засобу марки Ford Focus, 2013 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 185941,51 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги що до стягнення з відповідача грошової компенсації підлягають до задоволення в 1/2 частині вартості автомобіля, без відступлення від засад рівності часток за певних умов, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, які складаються із витрат повязаних із проведенням судових експертиз та судового збору у розмірі 1 314, 10 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 219 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 65, 70 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 92 970, 26 грн. (девяносто дві тисячі девятсот сімдесят гривень двадцять шість копійок) компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 314, 10 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з моменту проголошення або отримання копії.

СуддяОСОБА_9