Справа № 446/247/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/3388/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 представника позивачки ОСОБА_4;

відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і Старояричівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту на землю та зобовязання звільнити земельну ділянку, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд: 1) визнати недійсним рішення Старояричівської сільської ради від 03.04.1992 року без номера; 2) визнати недійсним рішення Старояричівської сільської ради від 30.09.2004 року № 157, яким надано земельну ділянку ОСОБА_6; 3) визнати недійсним державний акт на землю серії ЯА № 569863 від 07.06.2005 року, виданий ОСОБА_7; 4) зобов'язати ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку, яка прилягає до земельної ділянки позивачки по вул. Козацькій, 46 в с. Старий Яричів Камянка-Бузького району.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що рішенням виконкому Старояричівської сільської ради народних депутатів від 12.04.1991 року № 20 було задоволено заяву позивачки про зміну земельних ділянок біля індивідуальної забудови та вирішено до 01.10.1991 року передати їй земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку позивачки. В той же час, рішенням сільської ради від 30.09.2004 року № 157 ОСОБА_6 передано земельну ділянку, яка була вже переданою у власність позивачки загальною площею 0,2005 га., і на підставі згаданого рішення ОСОБА_6 отримав державний акт на землю від 07.06.2005 року. Вважає, що рішення сільської ради від 30.09.2004 року № 157 слід визнати недійсним, так як відповідачу ОСОБА_6 видано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою вона користується.

Зазначала, що рішення Старояричівської сільської ради від 03.04.1992 року також є недійсним, так як воно суперечить ухвалі ОСОБА_8 народних депутатів від 24.12.1991 року та винесено без відома землекористувачів, а вилучення земельної ділянки можливе виключно лише в судовому порядку. Окрім того, вказувала на те, що відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно користуються земельною ділянкою, яка передана позивачці, та чинять перешкоди в користуванні згаданою земельною ділянкою (а.с. 2-3, 76-78, 96-97).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 222-227).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що рішення виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів від 12.04.1991 року № 20 ніким і ніколи не оспорювалося та є чинним, а рішення виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів від 09.11.1991 року № 60 відмінено ухвалою Камянко-Бузької районної ОСОБА_8 народних депутатів від 24.12.1991 року.

Стверджує, що відповідачка ОСОБА_5 користується ділянкою по вул. Козацькій, 46, яка була надана позивачці рішенням виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів від 12.04.1991 року № 20 (а.с. 229-232).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_4, всі свої позовні вимоги та доводи про її права на земельну ділянку згадана позивачка обґрунтовує посиланням на рішення виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів від 12.04.1991 року № 20 «Про розгляд колективної заяви жителів села Старий Яричів з вулиці 30 річчя Перемоги про заміну земельних ділянок», яким було вирішено:

«1. Задовільнити колективну заяву жителів села Старий Яричів з вулиці 30 річчя Перемоги про заміну земельних ділянок біля індивідуальної забудови.

2. До 1 жовтня 1991 року передати земельні ділянки, які знаходяться біля індивідуальних житлових будинків згідно списку ОСОБА_4, … (всього 10 прізвищ).

3. Завчасно попередити тих жителів вулиці села Старий Яричів, в яких буде вилучена земельна ділянка і компенсувати в полі вилучену земельну ділянку» (а.с. 42).

В той же час, ні доводи позовної заяви, ні доводи апеляційної скарги, ні матеріали справи не містять будь-яких пояснень, документів та доказів стосовно того, чи було «до 1 жовтня 1991 року передано земельні ділянки, які знаходяться біля індивідуальних житлових будинків» (зокрема ) позивачці ОСОБА_4, в який саме спосіб відбулася ця «передача» та якими доказами це стверджується, а також стосовно того, що «жителям вулиці села Старий Яричів, в яких буде вилучена земельна ділянка» було «компенсовано в полі вилучену земельну ділянку».

Як ствердили в суді апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, земельною ділянкою, на володіння і користування якою претендує позивачка, остання ніколи не користувалася, ця ділянка ніколи у жодний спосіб від відповідачів не вилучалася та позивачці не передавалася і жодної «компенсації в полі» цієї земельної ділянки вони не отримували.

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції не зміг навести будь-яких пояснень чи заперечень щодо вище наведених тверджень відповідачів, так само, як не зміг пояснити суду, які саме дії вчинялися позивачкою (чи будь-ким іншим, в тому числі і сільською радою) з часу прийняттявиконавчим комітететом Старояричівської сіьської ради народних депутатів вище згаданого рішення від 12.04.1991 року № 20 до часу звернення позивачки з даним позовом до суду (до 02.02.2016 року), тобто протягом майже 25 років, з метою реалізації згаданого рішення від 12.04.1991 року № 20.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 30 березня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: