АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/3131/14-ц Головуючий суддя І інстанції: Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/790/1156/17 Суддя доповідач: Карімова Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «УЮТ» на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2016 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «УЮТ» до Харківської міської ради, Адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Житлово-будівельний кооператив (ЖБК) «УЮТ» звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, Адміністрації Дзержинського району Харківської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування державної реєстрації, який при розгляді справи уточнив.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради в місті Харкові №120/39 від 30.08.2005 року про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_7; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.08.2006 року, видане Дзержинською районною радою в м. Харкові; скасувати державну реєстрацію права власності на імя ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2, здійснену на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.08.2006 року, виданого Дзержинською районною радою в м. Харкові.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 30.08.2005 року рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради в м. Харкові №120/39 «Про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1» ОСОБА_7 було надано дозвіл на оформлення права власності на вказану квартиру, однак згідно п. 3.48. Положення про Головне управління економіки та комунального майна Харківської міської ради IV скликання від 19.06.2002 р. (зі змінами та доповненнями) з 27.04.2005 року здійснення заходів щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна покладено на територіальну громаду міста Харкова, а не на районні виконавчі комітети.

Також посилався на те, що спірна квартира знаходиться в будинку ЖБК «УЮТ», а згідно з п. 20 статуту ЖБК «УЮТ» будинки і споруди, збудовані кооперативом, належать йому на праві кооперативної власності.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2016 року в задоволенні позову ЖБК «УЮТ» відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ЖБК «УЮТ» та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_7 був сплачений не тільки повністю, а й хоча б частково пайовий внесок за спірну квартиру, оскільки пайовий внесок за квартиру №62 по вул. Дерев»янко,

18 в місті Харкові був внесений не ОСОБА_7, а ОСОБА_8 у період з 01.05.1965 року по 01.07.1981 року, з якою ЖБК «УЮТ» розрахувався.

Зазначає, що ЖБК «УЮТ» діє на засадах самоврядування та має право та реальну здатність його членів самостійно вирішувати питання діяльності кооперативу в межах законодавства України та статуту кооперативу.

Вказує, що на час видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно на імя ОСОБА_9, остання вже померла та її правоздатність припинилась.

Зазначає, що суд першої інстанції у вступній та резолютивній частині рішення не вказав, що у позові була вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради в місті Харкові №120/39 від 30.08.2005 року про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 в

м. Харкові.

До того ж у тексті рішення невірно зазначена і друга вимога, а саме, вказано, що суд розглядав позов «про визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування державної реєстрації», а в дійсності в позві була вимога про визнання свідоцтва незаконним та його скасування.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ЖБК «УЮТ», суд першої інстанції виходив з того, що пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_4 виплачений повністю, а відтак позивач ЖБК «УЮТ» не є власником квартири, тому оскаржуваним рішенням виконкому Дзержинської районної у м. Харкові ради від 30.08.2005р. та подальшими діями щодо реалізації цього рішення видачею свідоцтва та державною реєстрацією права власності на цю квартиру, права ЖБК «УЮТ» не порушуються.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи з 1968 року квартира АДРЕСА_5 була закріплена за членом ЖБК «УЮТ» ОСОБА_8

Згідно довідки ЖБК «УЮТ» № 68 від 16.06.2014р. ОСОБА_8 було сплачено вступний та пайові внески за квартиру в повному обсязі до 01.07.1981 р.

На підставі обмінного ордеру № 6371 від 06.07.1983р., виданого виконкомом Харківської міської ради, було проведено обмін жилими приміщеннями і вселено до квартири АДРЕСА_4 наймача ОСОБА_10 та членів сім'ї: ОСОБА_11 - онук, ОСОБА_4- дружина онука, ОСОБА_12 правнучка.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення сторін із заявою, позовом про визнання вказаного обмінного ордеру недійсним або наявності судового рішення про визнання обмінного ордеру № 6371 від 06.07.1983р недійсним.

Відповідно до довідки ЖБК «УЮТ» №85 від 27.10.2004р. ОСОБА_10 була членом ЖБК «УЮТ», володільцем двокімнатної кооперативної квартири, розташованої за адресою: 61103, АДРЕСА_6. Вартість квартири складає 3990 рублів 00 коп. Перший внесок був внесений в грудні 1965 р. і складав 1670 рублів 00 коп. Вартість квартири сплачена повністю.

Таким чином, станом на 15.04.1991р. ( дату введення в дію Закону Української РСР «Про власність») пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_7 в

м. Харкові був сплачений у повному обсязі.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради в місті Харкові

№120/39 від 30.08.2005 року ухвалено видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_7

Свідоцтво про право власності ОСОБА_7 не отримала, оскільки 11 вересня 2005 року померла.

Таким чином рішення про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру на імя ОСОБА_7 було прийнято ще за життя ОСОБА_7, тому немає підстав вважати, що воно було ухвалено з порушення вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону Української РСР «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.87 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 40 Типового статуту житлово-будівельного кооперативу

від 27.06.1972 року №297, п. 38 Статуту ЖБК «УЮТ» при обміні житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу, особа, яка вступає до кооперативу у звязку з обміном, зобовязана внести на рахунок кооперативу в установі банку пайовий внесок не менший ніж розмір паєнагромадження члена кооперативу, який вибув.

Пунктом 41 вказаного Типового статуту встановлено, що особи, прийняті в члени кооперативу замість вибулих, відповідають перед кооперативом за зобовязаннями, що виникли до їх прийняття.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що ОСОБА_8, як власником паю на спірну квартиру було погашено пайовий внесок в повному обсязі ще до передачі спірної квартири за обмінним ордером ОСОБА_7

Відомостей про те, що пайовий внесок було повернуто ОСОБА_8 після виходу з ЖБК «УЮТ» матеріали справи не містять.

Таким чином, на час передачі спірної квартири за обмінним ордером у ОСОБА_8 було відсутнє паєнагромадження як члена кооперативу, тому воно не виникло й у ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги ЖБК «УЮТ» про те, що пайовий внесок не було сплачено саме ОСОБА_9, не є підставою для скасування рішення районного суду, оскільки сам по собі факт сплати пайового внеску за вищевказану квартиру, є правовою підставою для переходу її у власність платника.

Матеріали справи не містять доказів того, що вартість спірної квартири не була сплачена.

Відповідно до п. 8.1. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 № 7/5 , оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно: а) органами місцевого самоврядування: членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески.

Згідно п.п.10 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать облік та реєстрація відповідно до закону обєктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Відповідно до розпорядження Харківського міського голови від 03.11.1998 року №2158 «Про порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна» оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, розташованого в місті Харкові, здійснюється виконавчими комітетами районних у місті Харкові рад щодо обєктів нерухомого майна, які перебувають у власності фізичних осіб.

Виходячи з наведеного, доводи позивача про відсутність у виконавчого комітету Дзержинської районної ради в місті Харкові підстав для прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, є безпідставними.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання в апеляційній скарзі ЖБК «УЮТ» на те, що у вступній та резолютивній частині рішення не вказано вимоги доповненої позовної заяви, не є підставою для скасування вищевказаного рішення суду, оскільки позивачем було змінено лише форму викладення позовних вимог, при цьому їх зміст по-суті змінено не було.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань(ч. 2 ст. 308 ЦПК України).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ЖБК «УЮТ» по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам у справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог

ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: