УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Родіона Олександровича, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 2 квытня 2015 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О.; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенка Р.О. № 20480627 від 2 квытня 2015 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 55,50 кв.м, житловою площею 17,90 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 липня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 в розмірі 2/3 часток та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки, шляхом продажу, на підставі договору іпотеки від 16 червня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_7 На виконання зазначеного рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» здійснив продаж вказаної квартири. Позивач вважав, що продаж спірної квартири був здійснений банком всупереч вимогам чинного законодавства з порушенням його законних прав як співвласника цієї квартири.

Позивач не отримав письмове повідомлення банку про те, що він має намір укласти з іншою особою - покупцем договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в якій йому на праві власності належить 1/3 частка, що суперечить змісту ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, приватним нотаріусом, який посвідчував спірний договір, були порушені підпункт 2.7, підпункт 2.11, підпункт 2.13 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року у задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Позивач в особі представника, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., від 16 червня 2007 року, ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_10 однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 111 ).

За ОСОБА_7 було зареєстровано 1/1 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 114).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 січня 2011 року у справі № 2-60/2011 (№ 2-907/2010) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_11, обслуговуючий кооператив «Протон», про визнання права власності на частку спадкового майна, за ОСОБА_4 визнано право на спадщину, зокрема на 1/3 частку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

На підставі цього рішення за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 23 липня 2012 року у цивільній справі № 1023/623/12, за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 14 червня 2007 року в розмірі 45890,30 доларів США, що складається з: 32000 доларів США заборгованості за кредитом; 9814,81 доларів США заборгованості по процентам; 1522,66 доларів США заборгованості по комісії (винагороді); 2552,83 доларів США заборгованості по штрафу (процентна складова), а також заборгованості в розмірі 61408,48 гривень, яка складається з 61158,48 гривень пені, еквівалентному 7663,97 доларів США; 250 гривень штраф (фіксована частина), всього на загальну суму, еквівалентну 427613 гривень 7 копійок, звернуто стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 в розмірі 2/3 часток та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки, шляхом продажу будь-якій особі-покупцеві на підставі договору іпотеки від 16.06.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_7, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, реєстр № 1747, із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (а.с. 103-107 ).

Згідно реєстру поштових відправлень «УКРПОШТИ» від 22 березня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адрдесу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 направлено письмові повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

29 квітня 2013 року спірна квартира була виставлена на реалізацію із встановленою стартовою ціною 238950 гривень та була реалізована.

2 квітня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-проваджу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно вказаного договору купівлі-продажу, оціночна вартість квартири визначена звітом про незалежну оцінку, складеного 30 січня 2015 року ФОП ОСОБА_12, і становить 224320 гривень, а продаж квартири здійснено за 238950 гривень.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання)на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна,навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до

спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не

несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він

відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості

предмета іпотеки.

Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» прямо передбачено наслідки недодержання іпотекодержателем вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавців та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що особа, права якої було порушено внаслідок недодержання іпотекодержателем вимог щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу, має право на судовий захист з використанням інших способів захисту, таких як відшкодування завданих збитків чи переведення на нього прав та обов'язків покупця, а не визнання такого правочину недійсним.

Доводи представника позивача щодо недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу зводились до порушення ПАТ КБ «Приватбанк» вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та порушення приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенком Р.О. вимог підпункт 2.7, підпункт 2.11, підпункт 2.13 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за № 282/20595 при посвідченні правочину.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції таких підстав не встановлено.

Суди дійшли висновку про відповідність оспорюваного договору вимогам ст. 203 ЦК України, додержання яких у момент укладення договору є необхідним для чинності правочину.

Оціночна вартість квартири визначена згідно звіту про незалежну оцінку, складеного 30 січня 2015 року ФОП ОСОБА_12, і становить 224320 гривень, а продаж квартири здійснено за 238950 гривень, що не суперечить вимогам ч.6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та вимогам п.2.13 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Встановивши вказані обставини та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам на підтвердження цих обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська