Справа № 465/4917/15 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/2893/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про оголошення кредитного договору нікчемним та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору нікчемним та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» неодноразово в усній формі укладались договори кредиту, які він завжди виконував і кошти в банк повертав. Під який процент брав кредит його не повідомляли, а він не звертав уваги, знаючи, що в Україні побутують кредити під 8-10% річних. Восени 2014 р. він взяв кредит в сумі 2000 грн., як його повідомила працівник банку під 4% річних. У 2014 р. він повернув кредит повністю, хоча згідно ст.1055 ч.2 ЦК України кредитний договір був нікчемний, бо не укладався письмово. Через деякий час йому знову були потрібні гроші і він у 2014 р. звернувся у ПАТ «Приватбанк», де йому усно дозволили взяти кредит і він взяв деяку суму. Гроші банку отримав, але не в сумі 7959,12 грн. Із заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області він дізнався, що йому всупереч ст. 525 ЦК України односторонньо змінено умови кредиту. Можливо працівники банку його б проінформували, але 28.10.14 р. у нього стався ішемічний інсульт і він лежав у лікарні, а потім перебував у родичів. На підставі ст.ст. 525, 1055 ч. 2 ЦК України просить оголосити його кредитний договір 2014 р. нікчемним і зобов»язати ПАТ «Приватбанк» виплатити 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про оголошення кредитного договору нікчемним та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року оскаржив позивач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній справі не здійснювалось.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Судом встановлено, що 09.04.2013 року між ПАТ»Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, що підтверджено анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», чим ОСОБА_2 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає кредитний договір. Зазначене встановлено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.04.2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.12.15 року залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України,обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із змісту ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов»язків.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК УКраїни).

Разим з тим, в силу вимог ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановолені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладено лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотним умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст.639 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Вимоги до письмової форми правочину викладені у ст.207 ЦК України, згідно якої правочин вввжається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими сторони обмінялись. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Посилання позивача на недотримання письмової форми при укладенні кредитного договору є безпідставним та спростоване анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» від 09.04.2013 р., підписаною ОСОБА_2, в якій зазначено, що з умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка ознайомився, пам»ятку клієнта разом з Тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування отримав, ознайомився з її змістом під розпис. Крім того, в даній заяві вказано, що клієнт ОСОБА_2 згідний з тим, що дана заява разом з пам»яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг,Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. А також позивач вказав, що ознайомлений і згідний з умовами надання послуг.

Таким чином, позивач використав своє право щодо свободи укладення договору.

У судовому засіданні позивач, висловлюючи сумніви у підписанні ним анкети - заяви, не скористався правом на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, хоча таке судом було йому роз»яснено. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного не наддав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Отже, судом встановлено, що позивач достовірно знав про умови укладеного договору, погоджувався з ними, оскільки підписав договір та протягом тривалого часу користувався отриманими кредитними коштами.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги посилання позивача на односторонню зміну умов договору відпоідачем, у зв»язку з недоведеністю такого.

Так, п.1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунків, при цьому банк не менш ніж за 7 днів до введення змін зобов»язаний проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не одержав незгоди клієнта із змінами, то вважається, що клієнт приймає такі умови. Доступ клієнта до стану рахунку надається також через комплекс «Приват 24», або шляхом СМС повідомлень.

Клієнт відповідно до п.1.1.2.1.5-1.1.2.5.6 зобов»язаний отримувати виписки про стан рахунку, у разі незгоди із змінами правил або тарифів звернутись до банку для розірвання договору, інформувати банк про незгоду із списанням коштів по картрахунку.

Позивач в судовому засіданні визнав ту обставину, що СМС повідомлення йому приходили, але він не вміє користуватись СМС повідомленнями і не вважає за потрібне вчитись такому. Доказів про повідомлення банку про незгоду із запропонованими змінами умов договору ним не надано.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають, оскільки між сторонами існували договірні відносини, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди.

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог відмовив.

А відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та правомірно відмовив у задоволенні таких.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_3