АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11 серпня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладений кредитно-заставний договір № HEK0AN13827630, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у сумі 12 696,27 доларів США зі сплатою 0,15 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2015 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитно - заставного договору, ОСОБА_2 передала в заставу банку автомобіль марки CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ; легковий автомобіль кузова/шасі:НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки № 167.

Оскільки боржник неналежно виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, станом на 16 листопада 2012 року виникла заборгованість у розмірі 22 036, 66 доларів США.

З урахуванням вищевикладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 785,10 доларів США; з ПАТ «Акцент-банк» та ОСОБА_2 солідарно заборгованість у розмірі 10 000 грн. та з ОСОБА_2 стягнути судові витрати у справі.

Рішеням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.59-60).

Не погодившись із рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом виконання якого реалізовано право позивача на повернення кредитних коштів, а тому позовні вимоги про стягнення всієї суми заборгованості, передчасні.

Проте із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки вони зроблені з порушенням закону та не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 11 серпня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладений кредитно-заставний договір № HEK0AN13827630, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у сумі 12 696,27 доларів США зі сплатою 0,15 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2015 року.

Кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ; легковий автомобіль кузова/шасі: НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1.

З метою забезпечення виконання умов кредитно - заставного договору, ОСОБА_2 передала в заставу банку автомобіль марки CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ; легковий автомобіль кузова/шасі:НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1.

У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитно-заставним договором виникла заборгованість, яка станом на 16 листопада 2012 року складає 22 036,66 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 176 139,05 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 9 646,86 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 751,20 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 052,39 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5 507,06 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 1 047,88 доларів США.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 липня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором/, суд звернув стягнення на автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_2 Рішення набрало законної сили.

Заперечуючи проти позовних вимог та не погоджуючись з розміром заборгованості за кредитно-заставним договором, відповідач зазначає, що окрім здійснених платежів в рахунок погашення заборгованості за період з 11 серпня 2008 року по 24 вересня 2013 року, з метою виконанням рішення суду від 25 липня 2011 року здійснено передачу позивачу предмету застави - автомобіль CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ; легковий автомобіль кузова/шасі:НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1, який позивач реалізував та не зарахував отримані кошти в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, кошти отримані від реалізації предмета застави 18 квітня 2014 року в сумі 5 827,18 доларів США, зараховані в рахунок погашення заборгованості наступним чином: 2 913,59 доларів США - спрямовані на погашення тіла кредиту, та 2 691,47 доларів США - на погашення пені.

Тобто, після реалізації автомобіля, виручених від реалізації автомобіля коштів не було достатньо для погашення заборгованості за кредитно-заставним договором, а тому повне погашення заборгованості за кредитно-заставного договором не відбулося.

Зазначені обставини свідчать про невиконання позичальником у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитно-заставним договором та відсутність підстав вважати договірні відносини припиненими.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Оскільки, укладеним між сторонами договором були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, а ОСОБА_2 маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення, що відповідало внутрішній волі сторін, скільки на момент укладення договору відповідач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, підтвердила свою згоду підписом у зазначеному кредитно-заставному договорі, колегія суддів приходить до висновку про фактичну згоду відповідача з його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Враховуючи, що боржником були порушені умови кредитно-заставного договору в частині повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також інших платежів, що визначені умовами договору, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитно-заставним договором від 11 серпня 2008 року станом на 16 листопада 2012 року у сумі 14 398,06 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 115 040,49 грн. та 44 001,40 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 9 646,86 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 77 078,41 грн.; заборгованості за процентами - 4 751,20 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 37 962,08 грн. та пені у розмірі 44 001,40 грн.

На вказані вище норми матеріального права та фактичні обставини справи суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України уваги не звернув, не перевірив наявність заборгованості та її розмір.

Слід також зазначити, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року.

Оскільки, суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» слід закрити з підстав визначених положеннями ст. ст. 205, 310 ЦПК України, повідомивши позивача про те, що розгляд зазначених вимог віднесено до юрисдикції господарських судів.

Так, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 вказаної постанови роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем наявності та розміру заборгованості відповідача, а тому рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі, є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитно-заставним договором № НЕК0AN13827630 від 11 серпня 2008 року станом на 16 листопада 2012 року у розмірі 14 398,06 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 115 040,49 грн. та 44 001,40 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом - 9 646,86 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 77 078,41 грн.; заборгованості за процентами - 4 751,20 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 37 962,08 грн. та пені у розмірі 44 001,40 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості- закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 698,92 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.Р. Куценко

М.О. Макаров