АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/9290/15-ц Головуючий 1 інстанції -Бабкова Т.В.
Провадження № 22ц/790/3071/17 Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря: Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просило виселити відповідачів з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.11.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 105/Р-08, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 55000,00 доларів США строком до 03.09.2013 р., а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановлених кредитним договором.

В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем 04.09.2008 р. був укладений договір іпотеки № 105/Р-08. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1999 р.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак ОСОБА_2 умови договору порушила та у неї виникла кредитна заборгованість 166 686,45 доларів США, що є еквівалентом 1331824,74 грн.

Фрунзенським районним судом м. Харкова від 26.07.2013 р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та на підставі договору іпотеки від 04.09.2008 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №105/Р-08 від 04.09.2008 р. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, а також виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаного житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м . Харків. ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що договором іпотеки було передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Даний обов'язок було порушено відповідачем. 05.05.2015 р. банком було отримано довіку КП « Жилкомсервіс», з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований малолітній ОСОБА_5, 2008 р.н. З урахуванням наведеного, в уточненому позові від 15.04.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд визнати дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 малолітній ОСОБА_5, 2008 р.н., неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства; виселити неправомірно зареєстрованого малолітній ОСОБА_5, 2008 р.н., з вказаного житлового приміщення зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2017 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, та не сприяв повному, об'єктивному і неупередженому розгляду справи.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, стосовно того, що немає передбачених законом підстав для виселення мешканців із спірного житла без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано житло, яке придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Судом не встановлено, чи мають відповідачі інше житло окрім предмету іпотеки, чи дійсно проживають за адресою предмета іпотеки та чи дійсно виселення з предмету іпотеки порушує права відповідачів на житло.

Судом не взято до уваги, що предмет іпотеки є приватною власністю та це майноне відноситься до державного і громадського житлового фонду.

Також, апелянт вказує, що судом не з'ясовано до чиєї компетенції, у даному випадку, належить обов'язок надавати житло у разі виселення відповідачів, не перевірив наявність вільних приміщень з фондів житла для тимчасового проживання у районі мешкання відповідачів, безпідставно поклавши тягар доказування з даного приводу на позивача, що не передбачено жодним нормативно-правовим актом України.

Апелянт зазначає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Крім того, на час ухвалення оскаржуваного рішення ним були виконанні усі вимоги, передбачені частиною 2 статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частиною 3 статті 109 ЖК України для примусового виселення мешканців із предмета іпотеки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що квартира, передана в іпотеку, була придбана не за рахунок кредитних коштів, а отже згідно діючого законодавства можливість виселення з неї осіб без надання іншого постійного житла відсутня.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 04.11.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 105/Р-08, згідно з яким банк надав останній кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 55000,00 доларів США строком до 03.09.2013 р.

В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та відповідачем 04.09.2008 р. був укладений договір іпотеки № 105/Р-08. Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.03.1999 р.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.07.2013 р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та на підставі договору іпотеки від 04.09.2008 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №105/Р-08 від 04.09.2008 р. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, а також виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаного житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м . Харків.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Позовна заява (а.с. 2-3) та апеляційна скарга (а.с. 199-202) містить вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_3без надання іншого житлового приміщення та зняття їх з реєстрації, що підсумовуючи вище викладене неможливо зробити, оскільки в іпотеку передано квартиру, яку було одержано у власність не за рахунок кредитних коштів.

Матеріали справи не містять клопотання про надання іншого постійного житла ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 при виселенні відповідачів зі спірної квартири.

Посилання апелянта на те, що ст. 109 ЦПК України спірні відносини не регулюються, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Частини 2, 3 ст. 109 ЦПК України врегульовують правовідносини, які виникають за участю власників житла та інших осіб що ним користуються, тобто саме ті, які виникли між сторонами.

Посилання на те, що суд не встановив обставини, які можуть вплинути на рішення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки йдеться про доказування обставин стороною, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, що згідно правил ст. 60 ЦПК України повинен доводити сам позивач.

Оскільки доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - О.М.Хорошевський

Судді: П.В.Кісь

О.А.Кружиліна