Справа № 569/6955/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло звернувся ОСОБА_1 у якому просить суд визнати поважною причиною пропущення ним строку звернення до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів та поновити йому строку на звернення до суду з позовною заявою; визнати протиправним та скасувати наказ №269/01 від 09 липня 1998 року департаменту міського господарства в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та визнати недійсним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 липня 1999 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1.

В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду письмову заяву у якій просив провести розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради не з'явився, однак подав до суду письмову заяву у якій просить суд провести розгляд справи у відсутності їх представника, позов не визнають.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з'явились, однак подали до суду письмові заяви у яких просили провести розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти заявлених позовних вимог позивачем.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в березні 2017 року позивач вирішив стати на житловий облік з метою отримання квартири, оскільки він має сім'ю, яка потребує поліпшення житлових умов та не має на сьогодні власного житлового приміщення. Проте, своє право він не зміг реалізувати, оскільки в процесі підготовки документів для постановки на житловий облік йому стало відомо про те, що на підставі Наказу №269/01 від 09 липня 1998 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та йому - ОСОБА_1

Згідно виданого свідоцтва про право власності на нерухоме мано від 09 липня 1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Вказана квартира була приватизовано згідно з законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року. Ініціатором приватизації квартири була матір позивача - відповідач по справі ОСОБА_2 Вона підготувала всі необхідні документи та подала в департамент міського господарства з метою отримання свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісні або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Лише в березні 2017 року позивач дізнався про те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Однак позивач не давав письмової згоди на приватизацію квартири, оскільки не мав бажання приймати участі у приватизації даної квартири. Це було зроблено без його згоди та відома.

Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Тобто, це право громадянина, яке не може бути нав'язане іншим особам. Тобто, кожен із громадян самостійно вирішує скористатися цим правом чи ні. Однак відповідачі в супереч волі позивача оформили приватизацію на спірну квартиру.

Крім того, перевіряти тотожність підписів на заяві не відноситься до компетенції органу приватизації.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок Україну ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації.

При визнанні протиправним частково наказу №269/01 від 09 липня 1998 року управління житлово-комунального господарства, не може залишатись чинним свідоцтво про право власності на житло, яке видане на підставі цього наказу.

Оспорюваним наказом та свідоцтвом про право власності на житло порушені права позивача на проживання у квартирі державного житлового фонду.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що з метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі.

В зв'язку із зміною статусу займаного позивачем житла, змінились умови користування, розпорядження ним які погіршують права та обов'язки позивача.

Суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення з позовом до суду, оскільки дізнався про приватизацію квартири лише в березні 2017 року, коли вирішив реалізувати свої житлові права іншого в судовому засіданні не встановлено, а відповідачами не спростовано.

Відповідно причини пропущення строку позовної давності для звернення в суд з цим позовом є поважними. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.267,345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд,-

в и р і ш и в :

Визнати поважною причиною пропущення ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

Визнати протиправним та скасувати наказ №269/01 від 09 липня 1998 року департаменту міського господарства в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1.

Визнати недійсним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 липня 1999 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :