Справа № 442/4424/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2618/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що протягом 2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом розглядалась цивільна справа № 442/4208/15-ц за позовом ОСОБА_3А до ОСОБА_2Є про усунення перешкод в користуванні коридором. А оскільки позовні вимоги позивачки були безпідставними та незаконними, а також умисними, просив стягнути з відповідача в його користь 5889 грн. 45 коп. заподіяної матеріальної шкоди та 12505 грн. моральної шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що протягом 2015 року судом першої та апеляційної інстанції розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні коридором. Вважає, що позовні вимоги позивачки були безпідставними та незаконними та умисними, що виразилось у зловживанні процесуальним правом та з метою заподіяння йому матеріальних витрат, спричинення моральної шкоди.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Право на звернення особи до суду гарантовано зокрема ч.2 ст. 8 Конституції України та п.5 ч.1 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Таким чином, звернення до суду не може вважатися дією протиправного характеру, а відповідно і витрати які були понесені особисто позивачем в ході розгляду цієї справи не можуть вважатися заподіяною шкодою.

Частиною 2 ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом та матеріалами справи установлено, що в 2015 році Дрогобицьким міськрайонним судом розглядалась цивільна справа № 442/4208/15-ц за позовом ОСОБА_3А до ОСОБА_2Є про усунення перешкод в користуванні коридором.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2014 року позов задоволено.

Розділено в натурі житловий будинок, який розташований в м. Дрогобичі на вул. Спортивній, 49.

Припинено право часткової власності на домоволодіння в м. Дрогобичі на вул. Спортивній, 49 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Виділено у власність ОСОБА_3 у житловому будинку на АДРЕСА_1: житлову кімнату літ. 1-1 пл. 9,1 кв. м.; житлову кімнату літ. 1-2 пл. 13,3 кв. м.; санвузол літ. 1-3 пл. 2,1 кв. м.; кухню літ. 1-4 пл. 16,8 кв. м.; коридор літ. 1-5 пл. 5,4 кв. м.; половину коридору літ. І пл. 3,20 кв. м.

Виділено у власність ОСОБА_5 у житловому будинку на АДРЕСА_2: кладовку літ. 2-1 пл. 2,30 кв. м.; кімнату літ. 2-2 пл. 13,50 кв. м.; кухню літ. 2-3 пл. кв. м.; половину коридору літ. І пл. 3,20 кв. м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно, а саме квартиру № 1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою на вул. Спортивній, 49 в м. Дрогобичі Львівської області загальною площею - 46,7 кв. м., житловою- 22,4 кв. м., з врахуванням добудованих кухні літ. 1-4 пл. 16,8 кв. м. та коридору літ. 1-5 пл. 5,4 кв. м.

Зобовязано усунути перешкоди в користуванні коридором позначеного літ. І пл. 6,4 кв. м., шляхом встановлення ОСОБА_6 перегородки у відповідності з його розподілом.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2014 року в частині задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні коридором скасовано, а провадження у цій частині вимог закрито.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2014 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності, виділ частки житлового будинку в натурі відмовлено.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції було те, що суд не залучив до участі у справі особу, прав і обов'язків якої (як спадкоємця спірного майна) прямо стосується оскаржуване рішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на думку позивача йому заподіяна матеріальна та моральна шкода саме внаслідок зловживанням відповідачем процесуальним правом.

Однак, рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року, та ухвала цього суду від 02 березня 2015 року про закриття провадження у справі, не вказує на зловживання сторонами своїми процесуальними правами під час розгляду справи.

Позивачем не долучено ні в суді першої, ні апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх вимог щодо зловживання відповідачем належними йому процесуальними чи будь-якими іншими правами, які б спричинили йому майнову та моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, а також відсутній причинний звязок між діями відповідача та спричиненням моральних страждань, не надано доказів у чому полягає майнова та моральна шкода, чим саме керувався позивач, визначаючи розмір відшкодування.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_7