Справа № 307/3398/16-ц
Провадження № 2/307/329/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Клим В.В., з участю представника позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тячівської державної нотаріальної контори, де третя особа ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, де третя особа Біловарська сільська рада про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві зазначила, що до одруження її прізвище було ОСОБА_4, а після одруження ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу та її паспорт громадянина України. ЇЇ батьками були: батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_6, що стверджується її свідоцтвом про народження. Батьки померли в 2014 році, а саме: мати померла 15.03.2014 року у віці 85 років, а батько 24.09.2014 року у віці 89 років, що стверджується свідоцтвами про їх смерть. За останні декілька років до смерті батьки проживали окремо одне від одного батько в м. Вінниця, а потім в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області, а мати в с. Біловарці Тячівського району Закарпатської області, в житловому будинку №35, який розташований по вул. Леніна. Цей будинок належав їм на праві приватної власності. Так із дублікату свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно №127 від 27.07.2011 року, виданого на підставі рішення виконкому Біловарської сільської ради №19/02-1 від 16.07.2011 року, вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с. Біловарці. вул. Леніна, 35, дійсно належав ОСОБА_5 в ? частині та ОСОБА_6 в ? частині на праві приватної власності та що це нерухоме майно зареєстровано в Тячівському підприємстві технічної інвентаризації за ними по ? частині і записано в реєстровій книзі №01 під реєстровим №35 від 10.08.2011 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАН №313945 від 1 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-851 та виданого Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою, вона успадкувала ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Біловарці, вул. Леніна, 35, яка належала її батькові ОСОБА_5 Це стверджується вказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.07.2015 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 01.07.2015 року. Спадщину, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_6, що складається з ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Біловарці, вул. Леніна, 35, успадкувала за заповітом її сестра ОСОБА_3, однак, із цієї ? частки спадщини, залишеної після смерті матері, вона має право на спадкування 1/8 частки майна, яке належало матері, як обовязкової частки. Оскільки з 1998 року вона є інвалідом другої групи загального захворювання, що стверджується посвідченням серії АА №708557 від 26.06.1998 року та довідкою МСЕК №0210034 від 07.07.2005 року, виданими на її імя, то згідно ст.1241 ЦК України вона має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Сестра ОСОБА_3 під час нотаріального оформлення в Тячівській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за померлою їхньою матірю приховала той факт, що вона є інвалідом другої групи та що вона має право на обовязкову частку у спадщині. З цього приводу вона зверталась до Тячівського районного суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого її сестрі ОСОБА_3 та визнання за нею права на обовязкову частку у спадщині. Рішенням Тячівського районного суду від 31 травня 2016 року її позов був задоволений частково, а саме: було визнано недійним та скасовано свідоцтво про право на спадщину, видане 16.12.2014 року Тячівською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №3-2535, згідно якого вона була визнана власником ? частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Біловарці, вул. Леніна, 35, в частині 1/8 частки будинку з надвірними спорудами, а також визнано за нею (ОСОБА_2А.) право на обовязкову частку у спадщині, яка залишилася після смерті матері ОСОБА_6 і складається з ? частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Біловарці, вул. Леніна, 35, у розмірі 1/8 частки цього спадкового нерухомого майна. Однак, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 11.10.2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Тячівського районного суду від 31.05.2016 року було скасовано, а в задоволенні її позову відмовлено. Підставою для прийняття такого рішення апеляційного суду стало те, що вона не прийняла спадщину за померлою матірю, тобто, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, а саме: не подала своєчасно в Тячівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини (до 6 місяців з дня відкриття спадщини). Тому в подальшому Тячівська державна нотаріальна контора теж вже усно відмовила їй в оформленні свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку спадщини за померлою матірю у розмірі 1/8 частини. Вважає, що строк про прийняття спадщини на обовязкову частку у шестимісячний строк вона пропустила з поважних причин. По-перше, їй не було відомо про заповіт матері, яким вона все своє майно заповіла ОСОБА_3 За останні роки мати проживала одна, вона періодично хворіла, як людина похилого віку, а за останні три тижні тяжко хворіла і за нею необхідно було вести догляд, а тому вона та її сестра ОСОБА_3 доглядали її. За тиждень до дня смерті матері вона теж захворіла і лікувалася в Тячівській РЛ №1. До того мати скаржилася їй, що сестра погано її доглядає, влаштовує з нею сварки, не відноситься до неї з повагою. Під час лікування матері її доньки ОСОБА_6 та Тетяна періодично відвідували її матір (їх бабусю) та допомагали їй. За останні роки свого життя мати ніколи не казала їй, що вона заповіла все своє майно своїй доньці ОСОБА_3, тобто її сестрі ОСОБА_3. Вона постійно стверджувала, що вони з сестрою для неї як доньки одинакові, маючи на увазі, що її майно після її смерті вони з сестрою ОСОБА_3 мають спадкувати порівно. Також позивачка зазначила, що після спливу 40 днів з дня смерті матері вона звернулася в Біловарську сільську раду з приводу спадщини матері до секретаря виконкому ОСОБА_7 і та сама запропонувала їй написати заяву про те, що вона є спадкоємцем за померлою матірю та що вона приймає спадщину. Таку заяву вона написала під диктовку ОСОБА_7, яка сама запропонувала їй, що занесе цю заяву в нотаріальну контору, коли поїде в м. Тячів у справах по своїй роботі. ОСОБА_7 запевнила її, що вона сама надасть заяву нотаріусу і що їй непотрібно з цього приводу їхати в м. Тячів до нотаріальної контори. На той час ОСОБА_7 про заповіт її матері та що такий заповіт існує не повідомляла. Як виявилося пізніше, з невідомих їй причин, ОСОБА_7 не подала її заяву в Тячівську нотаріальну контору. Про це їй стало відомо вже після того, коли сестра ОСОБА_3. оформила спадщину за заповітом матері в Тячівській нотаріальній конторі, а саме в квітні 2015 року, коли вона розпочала підготовлювати правовстановлюючі документи, необхідні для оформлення спадкового майна за заповітом її батька ОСОБА_5 Після смерті матері вона сильно занедужала, у звязку з чим постійно лікувалася, а тому довірила секретарю виконкому Біловарської сільської ради ОСОБА_7 подати її заяву про прийняття спадщини в Тячівську нотаріальну контору. Підлікувавшись, вона вимушена була поїхати до батька ОСОБА_5І .в с. Мартинівку Жмеринського району Вінницької області. Батько тяжко занедужав і за ним необхідний був постійний догляд. Позивачка зазначила, що вона перебувала по місцю проживання батька та вела за ним догляд з 14.08.2014 року до дня його смерті - 24.09.2014 року.

Просить визначити їй додатковий трьохмісячний строк для прийняття спадщини за законом на спадкове майно після смерті її матері ОСОБА_6.

Відповідачка ОСОБА_3 надіслала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що предмет позову та позовні вимоги є безпідставними. Аналогічний позов позивачкою подавався до Тячівського районного суду та по ньому прийнято рішення апеляційним судом Закарпатської області від 11.10.2016 року, яке вступило в законну силу. Не подання позивачкою заяви про прийняття спадщини свідчить про добровільну відмову від часток в спадщині. Вважає, що позивачка не навела поважні причини про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачка ОСОБА_2- та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити..

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, так як надіслала до суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Біловарської сільської ради в судове засідання не зявився, так як надіслав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_2 були ОСОБА_6, яка померла 15.03.2014 року та ОСОБА_5, який помер 24.09.2014 року, що стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2А (дівоче прізвище ОСОБА_5), свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_8, свідоцтвами про смерть ОСОБА_6 та ОСОБА_5І.(а.с.6, 7, 10, 11).

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 01.03.1998 року є інвалідом другої групи загального захворювання, що стверджується посвідченням серії АА №708557 від 26.06.1998 року та довідкою МСЕК №0210034 від 07.07.2005 року (а.с.8, 9).

За час свого життя батьки позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були власниками по ? частині кожен житлового будинку в с. Біловарці, вул. Леніна, 35, Тячівського району, що стверджується свідоцтвом про право приватної власності №127, виданого виконавчим комітетом Біловарської сільської ради 27 липня 2011 року (а.с.13).

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.07.2015 року, посвідченим та зареєстрованим державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 в реєстрі за №3-851, стверджується, що позивачка ОСОБА_2 прийняла спадщину на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Біловарці по вул. Леніна, 35, Тячівського району, яка належала померлому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.05.2015 року за №37265574 за відповідачкою ОСОБА_3 зареєстровано право власності на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Біловарці по вул. Леніна, 35, Тячівського району на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-2535 (а.с.15).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що позивачка ОСОБА_2 являється її матірю та вона памятає, як відвозила матір до секретаря Біловарської сільської ради ОСОБА_7. В її присутності та при секретарі Войтенко її мати ОСОБА_2 написала заяву про прийняття спадщини, текст якої продиктувала Войтенко, при цьому Войтенко сказала, що сама віднесе заяву її матері про прийняття спадщини в Тячівську державну нотаріальну контору, коли буде в м. Тячів по справах.

Згідно ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Частинами 1 та 2 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Відповідно до розяснень, викладених в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», той зі спадкоємців, який має право на обовязкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обовязкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2, будучи непрацездатною, після смерті матері ОСОБА_6М.(померла 15.03.2014 року), разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на день її смерті не проживала, мала право на обовязкову частку майна матері 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Біловарці по вул. Леніна, 35, Тячівського району, однак у встановлений законом шестимісячний строкзаяву про прийняття спадщини на вказане майно не подала, тобто не прийняла спадщину.

Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що позивачкою ОСОБА_2 в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 15.03.2014 року, які б були повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2 до Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, де третя особа Біловарська сільська рада про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити

Доводи позивачки та її представника ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо причин пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_6, з посиланням на ті обставини, що секретар виконкому Біловарської сільської ради ОСОБА_7 не передала в Тячівську державну нотаріальну контору написану позивачкою в строк заяву про прийняття нею спадщинипісля смерті матері ОСОБА_6, та у з звязку з хворобою позивачки ОСОБА_2, суд вважає безпідставними, оскільки позивачка відповідно до вимог ст.1269 ЦК України повинна була особисто подати відповідному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, при цьому доказів того, що позивачка мала яке-небудь захворювання на момент смерті матері ОСОБА_6, що перешкоджало б їй у встановлений строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, позивачкою в судовому засіданні не надано.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169. 209-215 ЦПК України, ст.ст.1216-1218, 1220-1223, 1235, 1241, 1268-1270, 1272 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Тячівської державної нотаріальної контори, де третя особа ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І.Бобрушко