Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Івашко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним посилаючись на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Разом з нею співвласниками даної квартири є її чоловік ОСОБА_4, син - ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_2 21.03.2016 року її дочка подарувала ОСОБА_3 свою частину квартири. В цей же день вона уклала договір позики грошей з ОСОБА_3 на суму 142000 грн. Дані договори були укладені дочкою на вкрай невигідних умовах. За договором позики її дочка отримала на руки лише 41000 грн. Через укладенні договори в її сім'ї склалася дуже неприваблива, напружена психологічна атмосфера через постійні телефонні дзвінки про те, що на подаровану частину квартири будуть заселятися нові власники. 16.09.2016 року засобами поштового зв'язку вона одержала лист-заяву, в якій ОСОБА_3 повідомляє про намір продати 1/4 частину квартири. З пояснень дочки їй відомо, що ОСОБА_2 уклала договір позики на придбання наркотичних засобів чи психотропних речовин, відсутність вживання яких в неї завжди викликає розлади психіки. Її дочка є наркозалежною особою, тобто страждає хронічною формою наркотичної залежності. За відсутності потрібної їй для підтримки організму дози у такий час перебуває у тяжких для неї обставинах. Укладання двох договорів в один день одночасно викриває приховану форму плати за продаж позичальником відповідачці частини у формі дарування, що є істотним дефектом юридичної природи договору дарування і підставою для визнання його недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та пояснили, що договір дарування є недійсним, оскільки він укладений на украй невигідних умовах і це єдина підстава з якої вони просять суд визнати договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 недійсним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов визнала та пояснила, що вона дійсно є наркозалежною особою і уклала договір на украй невигідних для неї умовах, який іона навіть не читала.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову з підстав викладених в запереченнях (а.с.40-43).

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності належала ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частках (а.с.5).

21.03.2016 року був укладений договір дарування 1/4 частки квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією договору (а.с.107).

Даний договір є оспорюваним. Позивач вважає, що даний договір укладений на вкрай невигідних умовах під впливом зазначених тяжких обставин та не відповідав внутрішній волі відповідача ОСОБА_2

Згідно ст.717 ч.1 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.203 ч.3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Судом встановлено, що 21.03.2016 року відповідач ОСОБА_2 подарувала відповідачу ОСОБА_3 належну їй 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в той же день уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір позики на суму 142 00 грн. Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є наркозалежною особою.

Посилаючись на недійсність договору дарування, позивач стверджував, що він укладений відповідачем ОСОБА_2 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Щодо наявності тяжкої обставини, то, навіть, якщо вважати наявність боргу та укладання договору дарування, яке фактично позивач вважає договором купівлі-продажу та той факт, що частина квартири відповідачем відчужувалася, у зв'язку з необхідністю придбання наркотичних засобів, тяжкою обставиною, під впливом якої вона вчинила правочин, такий правочин не може бути визнаний недійсним на підставі ст.233 ЦК України, оскільки для кваліфікації правочину за ст.233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність двох умов: впливу тяжкої обставини та вчинення правочину на вкрай невигідних умовах.

За таких обставин суд в задоволенні позовних вимог відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203,233,717 ЦК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко