ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6134/17
провадження № 2/753/4221/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"19" червня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Комаревцевої Л.В.,

при секретарі: Ридзель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 вказував на те, що 11.10.2016 року о 15 год. 50 хв. на перетині вул. Ахматової та вул. Урлівської в м. Києві сталась ДТП за участі автомобіля НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок якої, автомобіль «КІА», власником якого є позивач, зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до Висновку №ЕД-1707-2-595.16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.10.2016 року, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору від 12.10.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА», складає 247 070,85 гривень.

Станом на момент настання ДТП, в автомобілі «NISSAN», яким керувала відповідач, був відсутній необхідний поліс ОСЦПВВНТЗ.

Враховуючи дану обставину, 13.10.2016 року позивач звернувся до МТСБУ з відповідним повідомленням про ДТП, яке у свою чергу 16.03.2017 року перерахувало кошти, в межах відповідного ліміту, в якості часткового відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачу, в розмірі 100 000 грн.

З огляду на неповне відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 162 317 грн. 85 коп. (яка включає в себе різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданою матеріальною шкодою) та моральну шкоду у сумі 50 000 грн. 00 коп.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 11.10.2016 року о 15.50 год. на перехресті вул. Ахматової та вул. Урлівської в м.Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_2, при повороті ліворуч, не пропустила автомобіль НОМЕР_3, що рухався у зустрічному напрямку по вул. Ахматової, змусила водія різко змінити напрямок руху, чим створила аварійну ситуацію, чим порушила п.10.1, 16.6 ПДР України, тим самим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 К .

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 05.12.2016 року водія ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля НОМЕР_3є ОСОБА_2, вказаний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4..

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до Висновку №ЕД-1707-2-595.16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.10.2016 року, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору від 12.10.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА», складає 247 070,85 гривень. За проведення даного автотоварознавчого дослідження, на підставі рахунку №ЕD-1707-2-595.16 від 12.10.2016 року позивачем було сплачено 2565,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 12.10 2016 року. Крім того, для участі у проведенні огляду експертом пошкодженого автомобіля позивача, була запрошена відповідач, шляхом направлення їй відповідної поштової телеграми, за яку позивачем сплачено 282,00 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком від 13.10.2016 року.

Крім того, позивачем замовлено та отримано Висновок експерта №ED-1709-3-602.6 від 04.11.2016 року щодо обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору від 24.10.2016 року, за проведення якого, на підставі рахунку від 24.10.2016 року. позивачем сплачено 6400,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 24.10 2016 року. Також, 06.02.2017 року, на замовлення позивача та на підставі договору від 02.02.2017 року, ТОВ «Судова незалежна експертиза України» було проведено додаткове експертне дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, про що складено Висновок експерта за № ED-1709-3-670.17, за яке Позивачем, на підставі рахунку від 02.02.2017 року, сплачено 6000,00 грн..

Проведення даних експертних досліджень було зумовлене тим, що відповідач відразу після настання ДТП, а також під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї, заперечувала свою вину та вказувала, що саме позивач в усьому винен сам. А тому, для спростування таких доводів відповідача, позивач був змушений замовляти проведення вказаних експертиз.

Станом на момент настання ДТП, в автомобілі «NISSAN», яким керувала відповідач, був відсутній необхідний поліс ОСЦПВВНТЗ. Враховуючи дану обставину, 13.10.2016 року позивач звернувся до МТСБУ з відповідним повідомленням про ДТП, яке у свою чергу 16.03.2017 року перерахувало кошти, в межах відповідного ліміту, в якості часткового відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачу, в розмірі 100 000 грн.

У той же час відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

З наведеного вбачається, що оскільки МТСБУ позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. 00 коп., тому у відповідача ОСОБА_3, як особи яка завдала шкоду, необхідно стягнути різницю розміру матеріальної шкоди у сумі 147 070 грн. 85 коп. (247070 грн. 85 коп. - 100 000 грн. 00 коп.), а також витрати на проведення експертизи на загальну суму 15 247 грн. 00 коп.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди необхідно задовольнити, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 згаданої статті ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП психотравмуючі фактори спричинили позивачу негативні емоції і переживання, призвели до душевних страждань, вплинули на реалізацію намірів і стосунків на роботі та з родиною. Переживання посилились після того, як відповідач відмовилась відшкодувати завдану шкоду, через що позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Все це негативно відобразилось на нормальному укладі його життя. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, що призвели до ДТП, позивач втратив душевний спокій, піддавався стресам, так як весь цей час був змушений перейматися проблемами пов'язаними з заподіянням шкоди його автомобілю. Все це негативно відобразилось на стані здоров'я позивача, як наслідок був порушений сон, підвищились нервова збудженість, почастішали головні болі. Автомобіль позивача тривалий час (шість місяців) перебуває не відремонтованим, його експлуатація без відновлювального ремонту є неможливою. З цього приводу виникло чимало проблем, які вимагали багато додаткових зусиль і часу для їх подолання. Внаслідок того, що автомобіль не придатний для користування, повністю змінився життєвий уклад позивача. У випадках термінового використання транспорту позивач був змушений звертатися до послуг таксі. Неможливість використання власного автомобілю негативно позначилась на робочому процесі, неможливість використання авто відчула уся сім'я.

Суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити, та стягнути на його користь із ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 50 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги частково ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи частково підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3на користь ОСОБА_2матеріальну шкоду у сумі 162 317 (сто шістдесят дві тисячі триста сімнадцять) грн. 85 коп., моральну шкоду у сумі 50 000 (п"ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3223 (три тисячі двісті двадцять три) грн. 19 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня отримання його копії. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Л.В. КОМАРЕВЦЕВА