Справа №266/1979/17
Провадження № 4-с/266/13/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Дзюба М.В., з участю секретаря - Петрухіної Т.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі Донецької області скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна, зняття арешту та зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №10233968, про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження від 15.03.2017 року, зняти арешт з автомобілю "Hummer", 2007 року випуску, та з іншого рухомого майна, яке належить ОСОБА_1, та зобовязати головного державного виконавця відкликати з усіх реєстраційних органів та закладів повідомлення про обтяження, арешт чи заборону відчуження усього рухомого майна, яке належить ОСОБА_1 Скарга мотивована тим, що на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 знаходиться виконавче провадження №10233968, відкрите на підставі виконавчого листа №2-2155 від 20.09.2002 р., виданого 21.10.2002р. Приморським районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на її утримання аліментів в розмірі ? частки зі всіх видів заробітку щомісяця. 15.03.2017 р. оскаржуваною постановою накладено арешт на все рухоме майно заявника, яке належить йому, в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, з підстав відсутності інформації про виплату боржником аліментів більш ніж 3 місяці. Після звернення до ВДВС з метою з"ясування заборгованості, заявником було отримано довідку про розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01.04.2005 р. по 23.05.2017 р., згідно якої заборгованість перед стягувачем відсутня. Крім того, за період з 01.04.2005 р. по 01.03.2017 р. він повинен був сплатити 92556,00 грн., а фактично було сплачено 129351,00 грн., тобто переплата на 01.03.2017 р. складала 36795,00 грн. . Станом на 23.05.2017 р. загальна сума переплати по аліментам з 01.04.2005 р. складає 33773,71 грн. Проте, незважаючи на існуючу переплату, арешт з майна не знято, що порушує його законні права та інтереси відносно розпорядження своїм майном. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження знаходиться заява стягувача від 31.01.2017 р. про те, що по виплаті їй аліментів за період з 21.10.2002 р. по 31.01.2017 р. претензій к боржнику вона не має. Таким чином, заявник вважає, що у державного виконавця не було підстав для накладення арешту на майно та таких підставі не існує на даний час. У боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 відсутня заборгованість по аліментах, він їх добровільно сплачує, а тому оскаржувана постанова повинна бути скасована.

Заявник ОСОБА_2, яка ідє в інтересах ОСОБА_1, в судове засідання не зявилася, надавши письмову заяву, в якій підтримала доводи скарги, просила її задовольнити, а справу розглянути без її участі.

Представник Приморського ВДВС двічі був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду скарги, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти скарги до суду не подав, та матеріалів виконавчого провадження суду також не надав. Тому суд, двічі вживши заходів щодо належного повідомлення представника ДВС, розглянув справу за його відсутності на підставі наявних в справі документів.

Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні докази по справі, дійшов висновку про часткове задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно виконавчого листа № 2-2155/02 від 20.09.2002 р., виданого на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 11-12).

На виконанні у Приморському відділі ДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області перебуває виконавче провадження № 10233968, відкрите 19.04.2005 року, про стягнення аліментів, що вбачається з відповідної постанови (а.с.10).

Із оскаржуваної постанови головного держвиконавця Приморського відділу ДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_3 від 15.03.2017 року встановлено, що державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно, належне боржнику ОСОБА_1, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору ( а.с. 13).

Однак при цьому, в порушення вимог ч.5 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" така постанова від 15.03.2017 року не містить зазначення марки, моделі, року випуску та інших даних, які підлягають обов"язковому зазначенню у постанові про опис та арешт майна боржника.

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №51721323 від 15.03.2017 р. вбачається, що підставою накладення арешту майна боржника ОСОБА_1 є вищезазначена постанова (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 2 ВРЕР м. Маріуполя УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 18.04.2013 р., ОСОБА_1 належить легковий автомобіль "Hummer", 2007 року випуску, реєстраційний номер АН 0051ІА ( а.с. 25-26).

Згідно розрахунку-довідки від 22.05.2017 р. №10233968, виданого головним державним виконавцем Приморського ВДВС м. Маріуполя ОСОБА_3 , заборгованість по аліментах станом на 23.05.2017 р. у ОСОБА_1 відсутня. Всього до сплати за період з 01.04.2005 р. по 23.05.2017 р. нараховані аліменти в сумі 95 557,29 грн., фактично сплачено 129 351,00 грн. Тобто очевидним є факт відсутності заборгованості та наявність переплати ( а.с. 16-19).

Згідно заяви ОСОБА_4 від 31.01.2017 р. на імя начальника Приморського ВДВС м. Маріуполя, вона, як стягувач у виконавчому провадженні, претензій до боржника ОСОБА_1 по сплаті аліментів не має ( а.с. 20).

Згідно наданих суду квитанцій, ОСОБА_1 перераховував за період з 2005 р. по січень 2017 р. грошові кошти в рахунок сплати аліментів на імя ОСОБА_4 ( а.с. 36-128).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень статті 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови для відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи те, що розрахунок - довідка датована 22.05.2017 р., а скарга подана до суду 30.05.2017 року, то строк на звернення до суду щодо оскарження постанови державного виконавця від 15.03.2017 р. заявником не пропущений.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Так дійсно, згідно вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У той же час, з довідки Приморського відділу ДВС м. Маріуполя вбачається відсутність заборгованості ОСОБА_1 по виконавчому провадженню №10233968 (а.с. 16-19).

Стаття 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України передбачають, що право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні не було встановлено, що ОСОБА_1 має якісь невиконані боргові зобовязання перед стягувачем або перед іншими фізичними, юридичними чи третіми особами.

З огляду на досліджені судом докази, станом на час винесення оскаржуваної постанови 15.03.2017 року дії державного виконавця стосовно накладення арешту на майно боржника та заборони на його відчуження були неправомірними, оскільки заборгованість по аліментах відсутня, що підтверджується довідкою розрахунком, копіями квитанцій та заявою стягувача.

Отже, суд вважає скаргу в частині визнання незаконною та скасування постанови від 15.03.2017 р. про арешт майна боржника обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Таким чином, вимоги скарги в частині зняття арешту з майна судом та зобов"язання державного виконавця відкликати з усіх реєстраційних органів та організацій повідомлення про обтяження, арешт та заборону відчуження рухомого майна, належного ОСОБА_1, є безпідставними, не грунтуються на законі та мають бути розглянуті безпосередньо державним виконавцем чи начальником відповідної ВДВС. У разі незгоди з діями виконавчої служби, боржник вправі оскаржити дії чи рішення державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, про визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна, зняття арешту та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника за виконавчим провадженням № 10233968 від 15.03.2017 року, винесену головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_3, про накладення арешту на все рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі, через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дзюба М. В.