УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец Марина Юріївна, про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійним договір дарування житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, укладений 6 січня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец Мариною Юріївною в реєстрі за №88.

Позов мотивовано тим, що з 1970 року батьки позивача - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проживали у будинку по АДРЕСА_1. З 1980 року батьки розлучилися і припинили спільне проживання, позивач матір'ю переїхали проживати в Рахівський район, Закарпатської області, а батько залишився проживати за адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла і після смерті матері, позивач почала підтримувати родинні стосунки з батьком.

З 2008 року позивач переїхала проживати у м. Долинська, Кіровоградської області.

В жовтні 2009 року, батько повідомив позивача, що посвідчив у нотаріуса заповіт на її користь і передав їй сам заповіт. Починаючи з 2014 року батько почав хворіти, у зв'язку з чим, вона доглядала за ним, купувала ліки, підтримувала його морально. ОСОБА_7 став зловживати спиртним. В кінці грудня 2014 року позивач змушена була залишити на декілька тижнів батька і поїхати за власним місцем проживання. В середині січня 2015 року повернулась до батька і продовжила доглядати за ним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер. Після смерті батька позивач звернулася до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Крец Марини Юріївни з заявою про прийняття спадщини за заповітом, де дізналася, що її батько 6 січня 2015 року, склав договір дарування будинку за адресою АДРЕСА_1 на користь свого брата (її дядька) ОСОБА_5.

На думку позивача ОСОБА_5, скориставшись її відсутністю, хворобливим станом її батька, під впливом обману, таємно, уклав договір дарування будинку, в якому проживав ОСОБА_7 Укладення договору дарування 6 січня 2015 року, напередодні великого православного свята Різдва Христового, свідчить про те, що відповідач поспішав оформити договір дарування за її відсутності. Ознакою афери, за твердженням позивача, є те, що було оформлено не заповіт, а укладено договір дарування що при врахуванні стану її батька є алогічним. Про те, що ним був укладений договір дарування ОСОБА_7 ніколи не згадував і не казав. Також він нічого не говорив, про бажання залишити будинок своєму братові.

Позивач вважає, що відповідачем був вчинений правочин під впливом обману при тяжких обставинах, в яких перебував її батько, що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 був власником житлового будинку в АДРЕСА_1, та земельної ділянки, площею 0,15 га, на якій розташований зазначений будинок (а.с.90, 107).

Заповітом від 13 жовтня 2009 року, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

6 січня 2015 року, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами за АДРЕСА_1, загальною площею 156,10 кв.м, та надвірні споруди, які розташовані на земельній ділянці площею 0,15 га, та земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер - НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с.79, 80).

В письмових заявах ОСОБА_7 від 6 січня 2015 року, посвідчених та зареєстрованих приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. в реєстрах за №79 та №87, ОСОБА_7 стверджує, що на момент підписання договорів дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, які знаходяться в АДРЕСА_1, в офіційному шлюбі не перебуває, ні з ким не проживає однією сім'єю (а.с.83, 105).

У власноручно написаній письмовій розписці від 6 січня 2015 року ОСОБА_7 зазначив, що він дарує свій будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1, своєму брату ОСОБА_5, перебуваючи в здоровому глузді і розуміючи, що він подарував при житті, а не після смерті (а.с.75).

В довідках виконкому Солотвинської селищної ради від 15 грудня 2014 року за №2576 та №2577 від 15 грудня 2014 року зазначено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканець АДРЕСА_1, в даному будинку проживає один, і в цьому будинку неповнолітні діти, інші недієздатні чи непрацездатні особи не проживають (а.с.88).

Згідно даних медичної карти стаціонарного хворого №4390 Долинської центральної районної лікарні, ОСОБА_7, перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні центральної районної лікарні у період з 31 жовтня 2011 року по 8 листопада 2011 року з діагнозом хронічний холіцистопанкреатит, стадія загострення (а.с. 161).

Згідно довідки Закарпатського обласного онкологічного диспансеру від 28 липня 2014 року за №4418 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходився на лікуванні з 28 липня 2014 року (а.с.78).

З 19 березня 2015 року по 28 березня 2015 року ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в Солотвинській амбулаторії загальної практики сімейної медицини з діагнозом кахексія, алкогольна інтоксикація, цироз печінки (а.с.77).

З 27 квітня 2015 року по 7 травня 2015 року ОСОБА_7, перебував на обстеженні і стаціонарному лікуванні у Закарпатському обласному клінічному онкологічному диспансері з діагнозом Сч. гортаноглотки ТЗНоМо кл.гр.ІV (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько позивача - ОСОБА_7 помер (а.с.13).

23 липня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю. із заявою про прийняття спадщини за заповітом в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько ОСОБА_7, який мешкав в АДРЕСА_1, та залишив заповіт на її ім'я. Спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_7 вона приймає.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що за результатами її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини вона дізналася про оформлення 6 січня 2015 року договору дарування на користь відповідача. У якості правових підстав визнання цього правочину недійсним позивач посилалася на ст.ст. 230, 233 ЦК України, зокрема вчинення правочину її батьком під впливом обману та при тяжких обставинах у яких він перебував.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу ), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 20 згаданої постанови Пленуму, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Оскільки позивачем не доведено умислу відповідача, щодо приховування від ОСОБА_7 обставин, які мали істотне значення та не надано доказів визнання договорів недійсними на підставі ст.230 ЦК України, суди вірно не застосували положення ч. 2 ст. 230 ЦК України.

Належних та допустимих доказів обману дарувальника при укладенні договору дарування житлового будинку, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що при укладенні договору дарування ОСОБА_7 вважав, що у нотаріуса оформляє приватизацію земельної ділянки спростовується розпискою від 6 січня 2015 року, написаною ОСОБА_7 власноручно, згідно якої він дарує свій будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1, своєму брату ОСОБА_5, перебуваючи в здоровому глузді і розуміючи, що він подарував при житті, а не після смерті (а.с.75).

Щодо посилань позивача на визнання договору дарування недійсним з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

В ході розгляду справи позивачем не було доведено, що договори дарування зі сторони вже померлого ОСОБА_7 було вчинено під впливом тяжкої для нього обставин і на вкрай невигідних для нього умовах.

Доводи ОСОБА_4 про те, що дарувальник в період укладення договорів дарування перебував у стані алкогольної інтоксикації і не розумів значення своїх дій, не доведено в ході розгляду справи. Клопотань щодо призначення експертиз, сторони в суді першої та апеляційної інстанції не заявляли.

Покази свідків, на які посилалася позивач не є допустимими доказами для підтвердження факту не розуміння дарувальником значення своїх дій під час укладання договору дарування.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанції обґрунтовано враховано ті обставини, що після укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки від 6 січня 2015 року, самим власником будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_7 як стороною правочину, за час свого життя, не ставилася вимога перед відповідачем ОСОБА_5 щодо недійсності правочину з підстав, передбачених статтями 230, 233 ЦК України.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
Ю.Г. Іваненко
О.С. Ткачук