Номер провадження: 22-ц/785/2898/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про скасування дисциплінарних стягнень та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 924 к від 18.12.2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани; скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 927к від 21.12.2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

В ході розгляду справи позивачем заявлені вимоги було збільшено, відповідно до яких просив суд скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 924 к від 18.12.2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани; скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ « ДПЗКУ» № 927 к від 21.12.2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани; скасувати наказ в.о. Голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 29-к від 20.01.2016 року про звільнення ОСОБА_2; поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ПАТ «ДПЗКУ»; стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 3000 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з 2015 року працював на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ПАТ «ДПЗКУ». Наказами в.о. Голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 924-к від 18.12.2015 року та № 927-к від 21.12.2015 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Наказом № 29-к від 20.01.2016 року позивача звільнено із займаної посади за порушення п.3 ст. 40 КЗпП України.

Наведеними вище обставинами позивач вважає, що порушені його права та завдано моральну шкоду, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заперечення, в яких зазначив, що позивач у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами трудового розпорядку був звільнений із займаної посади, з огляду на що просить суд в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Було скасовано накази: в.о. Голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» № 924 к від 18.12.2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани, № 927 к від 21.12.2015 року про оголошення ОСОБА_2 догани, № 29-к від 20.01.2016 року про звільнення ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Стягнено з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення 20.01.2016 року по день винесення рішення у розмірі 109 714,50 грн.

На вказане рішення суду ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Позивач по справі з 23.03.2015 року позивач працював на посаді начальника Одеського регіонального відділу управління № 3 департаменту закупівель і логістики з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні доказами, а саме наказом в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 127-К ( а.с. 39-40).

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 924-К від 18.12.2015 року оголошено догану начальнику Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 147-149 КЗпП України за неналежне виконання службових обовязків, а саме - безпідставне перевищення ціни закупівлі ячменю 3-го класу, на підставі службових записок начальника служби внутрішніх розслідувань ОСОБА_3М від 18.11.2015 року; начальника управління закупівельної діяльності ОСОБА_4 від 27.10.2015 року; начальника регіонального управління № 3 управління закупівельної діяльності ОСОБА_5 від 26.10.2015 року ( а.с.41-45).

Наказом № 927-К від 21.12.2015 року оголошено догану начальнику Одеського регіонального відділу управління закупівельної діяльності ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 147-149 КЗпП України за неналежне виконання службових обовязків, яке виявилось у ненаданні первинних звітних документів при здійсненні закупівлі сільськогосподарської продукції, на підставі службових записок начальника служби внутрішніх розслідувань ОСОБА_3М від 18.11.2015 року; начальника управління закупівельної діяльності ОСОБА_4 від 02.11.2015 року; акту про відмову від надання письмового пояснення від 02.11.2015 року ( а.с. 50).

Наказом в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 29-К від 20.01.2016 року позивача звільнено з займаної посади за порушення п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 16).

На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на них трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Верховний Суд України допускає розірвання трудового договору з ініціативи власника не тільки з однієї, але і з кількох підстав, якщо такі підстави є самостійними і не виключають можливість їх одночасного застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Дана норма відповідає правилу ч.1 ст. 61 Конституції України, яка забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду.

Суд обґрунтовано звернув свою увагу на той факт, що на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани на підставі однієї й тої ж службової записки.

Враховуючи викладене, суд дійшов до правильного висновку, що звільнення ОСОБА_2 є незаконним.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на це, позивача слід поновити на роботі.

Крім того, згідно ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи.

Як вбачається з довідки про доходи, виданої 29.11.2016 року середньоденний заробіток ОСОБА_2 становить 510,30 грн.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.01.2016 року по день винесення рішення становить 109 714,50 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У частині відмови в стягненні з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 3 000 грн рішення суду ніким не було оскаржено, а тому в цій частині перегляду не підлягає.

Також з відповідача суд вірно стягнув в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вірно допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді на посаді начальника Одеського регіонального відділу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» з 20.01.2016 року та присудив ОСОБА_2 виплату заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, в сумі 11 226,60 гривень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді П.М. Черевко

ОСОБА_6