№ 2-3326/11
провадження 4-с/201/5/2017
УХВАЛА

19 червня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи державні виконавці Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області і ОСОБА_2 на дії державного виконавця, про визнання постанови державного виконавця протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 січня 2008 року звернувся з позовом до суду до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про вселення. Відповідач ОСОБА_3 з ОСОБА_5 заявили зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право власності не дійсним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2009 року задоволено зустрічний позов, в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від 27 вересня 2009 року вказане рішення суду першої інстанції було скасоване повністю і справа повернута до суду на новий розгляд. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від 11 липня 2011 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення від 19 квітня 2011 року залишене без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року і ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2011 року скасовані в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1, винесено нове рішенні, яким позов ОСОБА_1А задоволено і вселено його в квартиру АДРЕСА_1, в решті вимог рішення районного і апеляційного суду залишене без змін. Вказане рішення набрало законної сили. Отже справа була розглянута по суті, винесене рішення, яке було в передбаченому законом порядку набрало законної сили.

По справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

ОСОБА_1 09 серпня 2016 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії та рішення державних виконавців у вказаному виконавчому провадженні винесення постанови від 17 липня 2012 року про закінчення виконавчого провадження про вселення, оскільки фактично його вселення у вказану квартиру не відбулося. В обґрунтування вимог скарги заявник і його представник посилається на те, що державні виконавці Дерило В.Г. і ОСОБА_6 Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження» та закрили не виконане виконавче провадження без його належного виконання, на неодноразові звернення заявника не відповідали, документів про відкриття чи закриття виконавчого провадження заявнику не надавали. Керівник вказаного ВДВС не прослідкував за вказаним і незаконно затвердив вказану постанову державного виконавця. Державний виконавець також не повідомив заявника своєчасно про повернення виконавчого листа та закриття виконавчого провадження, не розяснив йому його права, не вирішив навіть питання зупинення виконавчого провадження; вважає вказані і інші дії державного виконавця неправомірними, протиправним та просив визнати неправомірними дії вказаного державного виконавця Жовтневого ВДВС, який не виконав вищезазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», крім того, спричинив умови, за яких стало неможливим відновлення прав заявника та законних інтересів в результаті незаконного закриття провадження, ставить питання про скасування вказаної постанови від 17 липня 2012 року про закриття виконавчого провадження, зобовязати надати йому обґрунтовані відповідь, задовольнивши скаргу в повному обсязі..

Державний виконавець Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6 (інший виконавець там вже не працює) і представник Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а повідомлені не є поважними). Вказаним, на думку суду, фактично не заперечували проти розгляду скарги за їх відсутності (хоча раніше просили справу без них слухати). Їх заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесені ними постанови про відкриття провадження, закриття провадження і інш. є правомірними. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаних осіб згідно ст. 386 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Проти вимог скарги заперечував, вказавши на те, що вказане рішення ВССУ державними виконавцями було належним чином виконане, до них приходили письмові повідомлення, постанови та інші документи виконавців, вимоги скарги безпідставні, заявник навіть не просить поновити виконавче провадження та вселити його, тому що вселення відбулося. Заперечував проти задоволення скарги, просив розглядати скаргу за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи без вказаної особи згідно ст. 386 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника заявника, представників зацікавлених осіб, зясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і цивільної справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_1 03 січня 2008 року звернувся з позовом до суду до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про вселення. Відповідач ОСОБА_3 з ОСОБА_5 заявили зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право власності не дійсним. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2009 року задоволено зустрічний позов, в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від 27 вересня 2009 року вказане рішення суду першої інстанції було скасоване повністю і справа повернута до суду на новий розгляд. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду від 11 липня 2011 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, рішення від 19 квітня 2011 року залишене без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2011 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2011 року і ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2011 року скасовані в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1, винесено нове рішенні, яким позов ОСОБА_1А задоволено і вселено його в квартиру АДРЕСА_1, в решті вимог рішення районного і апеляційного суду залишене без змін. Вказане рішення набрало законної сили, по справі були 15 травня 2012 року судом видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника, було відкрито виконавче провадження, яке почало виконуватися.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом зясовано, що в провадженні Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області (державний виконавець Дерило В.Г.) з травня 2012 року знаходився на виканні виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 15 травня 2012 року, про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 травня 2012 року.

Сторони виконавчого провадження в передбаченому законом порядку були попереджені про виконавчу дію вселення їм були в письмовому вигляді розяснені права та обовязки, 17 липня 2012 року відбулося вселення заявника у вказане житло, про що було складено відповідні документи (акт та інш.) і у звязку з фактичним виконанням рішення суду державним виконавцем винесено відповідну постанову від 17 липня 2012 року про закінчення виконавчого провадження. Вказана постанова затверджена керівником цього ВДВС і виконана, про що було повідомлено заявника та виконавче провадження передано для зберігання до архіву.

Відповідно до статті 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Положеннями ст. 385 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень судів та інших органів і (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства Юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яка не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається в десятиденний термін з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В пункті 6 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» передбачено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК України. А тому десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження (стаття 49).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі головним державним виконавцем зроблене все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей державний виконавець не допустив неправомірні дії та бездіяльність, а начальник вказаного відділу здійснював відповідний контроль за цим. Відповіді на звернення заявника надавалися про суті цих звернень і в передбачені законом терміни.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на скарзі, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії державного виконавців Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи Жовтневий ВДВС м. Дніпропетровська Головного ТУЮ у Дніпропетровській області і ОСОБА_2 визнання постанови державного виконавця протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії державного виконавців Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересовані особи Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області і ОСОБА_2 визнання постанови державного виконавця протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -