Справа № 361/6451/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/2854/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Журби С.О.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання іпотечного договору припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: - визнати припиненим іпотечний договір від 11 квітня 2008 року, укладений між ним та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі за текстом - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник О.О., зареєстрований за № 1222 згідно із умовами якого у іпотеку банку передано земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка.

В обґрунтування вимог зазначається, що 11 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») по позивачем укладено договір про відкриття кредитної лінії за

№ 65-08Ил/33, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі - 60 000 доларів 00 центів США.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник О.О., зареєстрований за № 1222 згідно із умовами якого в іпотеку банку передано земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року стягнуто у солідарному порядку із позивача та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року у розмірі - 492 375 грн.

На підставі вказаного рішення суду 06 серпня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. 07 березня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. 06 червня 2013 року описано та арештовано майно боржника, а саме земельну ділянку 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка.

04 вересня 2013 року та 14 жовтня 2014 року державними виконавцями винесено постанови про призначення експертів для участі у виконавчому провадженні. Разом з тим, з часу призначення експертизи оцінки арештованого майна відповідачем не вжито заходів, спрямованих на авансування витрат виконавчого провадження та реалізацію іпотечного майна з метою зарахування своїх вимог. У зв'язку з чим, 28 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Відповідач не використовує своє право на погашення заборгованості боржника за рахунок іпотечного майна, при цьому внаслідок вкрай недобросовісних дій штучно збільшився борг позивача за кредитним договором. Позивач вважає, що оскільки відповідач не скористався передбаченим частиною першою статті 49 Закону України «Про іпотеку» правом і не придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами других прилюдних торгів, іпотечний договір є припиненим.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що 11 квітня 2008 року між сторонами по даній справі укладено договір про відкриття кредитної лінії № 65-08-Ил/33, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі - 60 000 доларів 00 центів США з терміном останнього повернення кредитних коштів до 10 квітня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних.

У порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 11 квітня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 лютого 2012 року стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі - 726 538 грн. 13 коп. та судові витрати в сумі - 1 820 грн.

На виконання вказаного рішення 06 серпня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості.

07 березня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

06 червня 2013 року проведено опис й арешт земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Красилівка.

Постановами державних виконавців Броварського міськрайонного управління юстиції 06 червня 2013 року та 14 жовтня 2014 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 28 жовтня 2015 року повернуто виконавчий документ № 2-267/2012 виданий 06 серпня 2012 року стягувачу.

Також встановлено, що у травні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 листопада 2015 року позов про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено у частині розміру заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року вищевказане рішення апеляційного суду від 28 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року відмовлено у позові публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі за текстом - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 17 Закону № 898-IV іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

За змістом частин першої та третьої статті 49 Закону № 898-IV протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Системний аналіз положень статей 3, 17 та 49 Закону № 898-IV свідчить про те, що припинення іпотеки у зв'язку з застосуванням цього Закону є правом суду, рішення якого повинно прийматись з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо того, що основне зобов'язання за кредитним договором від 11 квітня 2008 року не припинилося, отже будь-які підстави для припинення похідного - іпотеки на даний час відсутні. Також враховується строк дії іпотечного договору, визначений у пункті 18, а саме до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором, а також ті обставини, що припинення іпотеки приведе до порушення прав та інтересів іпотекодержателя.

Колегія судді не бере до уваги твердження апелянта, щодо відсутності у іпотекодержателя бажання погасити заборгованість за рахунок предмету іпотеки, з огляду на ті обставини, що відповідач звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на майно, обравши при цьому неналежний спосіб захисту. Доказів, які б свідчили, що відповідач діє недобросовісно або відмовляється від предмету іпотеки, колегією суддів так і судом першої інстанції при розгляді даної справи здобуто не було.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

А тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: