Справа № 161/9176/15-ц
Провадження № 2/161/792/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі - Шолом С.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення порушень права власності на землю, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення порушень права власності на землю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0656 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_2).

Згідно акту про встановлення в натурі меж земельної ділянки від 30.05.2008 року встановлені межі даної земельної ділянки.

Вказує, що з земельною ділянкою, що є його власністю межує земельна ділянка відповідача ОСОБА_2, який незаконно, без будь-яких дозволів та погоджень на його земельній ділянці на відстані 0,65 метрів від встановленої межі, встановив бетонні стовпці для загорожі, чим самовільно переніс межу його земельної ділянки, зменшивши її площу, призвівши до неможливості користуватись нею.

З врахуванням уточнених позовних вимог, просить суд зобов'язати відповідача усунути порушення права власності на належну йому земельну ділянку, що знаходиться в м. Луцьку Волинської області, в садівничому товаристві «Дружба», кадастровий номер: НОМЕР_2, шляхом здійснення демонтажу металевих опор з бетонним фундаментом для огорожі за власні кошти.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.06.2007 року ОСОБА_4 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0656 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 (кадастровий номер: НОМЕР_2) (а.с. 7).

Згідно акту про встановлення в натурі меж земельної ділянки від 30.05.2008 року встановлені межі даної земельної ділянки (а.с. 8).

В свою чергу відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0637 га, що розташована в АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_3), що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянкусерії НОМЕР_4 від 31.03.2005 року (а.с. 83).

В судовому засіданні встановлено, і дана обставина не оспорювалась жодною із сторін, що вищезгадані земельні ділянки є суміжними, відтак позивач та відповідач є суміжними землекористувачами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків, у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними (ст. 106 ЗК України).

Звертаючись до суду з позовом позивач, як власник земельної ділянки, вказував, що внаслідок спорудження ОСОБА_2 бетонних стовпців для загорожі, відбулося самовільне перенесення відповідачем меж його земельної ділянки, що призвело до зменшення її площі.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ст. 107 ЗК України.)

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч. 1,7 ст. 79-1 ЗК України.)

З матеріалів справи вбачається, що як позивачем так і відповідачем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (а.с. 11-33, 67-81). Технічна документація відповідає правовстановлючим документам на право власності на земельні ділянки.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30.11.2015 року по даній справі призначено судову земельно-технічну експертизи.

Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи № 8429 від 28.12.2016 року, невідповідність фактичних площ досліджуваних земельних ділянок правовстановлюючим документам виникла в результаті неправильного встановлення паркану між досліджуваними земельними ділянками № 362 та № 363 (а.с. 116-118).

Крім того, як вбачається з дослідницької частини даної експертизи, згідно схеми розташування досліджуваних земельних ділянок фактичне користування земельної ділянки в АДРЕСА_2 складає 650 м.кв. (637 м.кв. згідно державного акту), що на 13 м.кв. більше, ніж зазначено в державному акті; фактичне користування земельної ділянки в АДРЕСА_1 складає 643 м.кв. (656 кв.м. згідно державного акту), що на 13 м.кв. менше, ніж зазначено в державному акті.

Разом з тим, в судовому засіданні експерт ОСОБА_5 надав суду схему досліджуваних земельних ділянок (а.с. 151) та пояснив, що внаслідок встановлення відповідачем паркану відбувається накладення його земельної ділянки на земельну ділянку позивача, а саме: від початку паркану на 65 см. та від дороги на 3 см.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, внаслідок спорудження відповідачем металевих опор з бетонним фундаментом для огорожі відбулось зменшення площі земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу, чим порушено його права як власника земельної ділянки.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності і просив суд відмовити в позові з цієї підстави.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Що стосується пропуску строку позовної давності, то суд вважає, що ОСОБА_4 не пропущено строки позовної давності, оскільки позивачу стало відомо про зменшення площі його земельної ділянки, внаслідок встановлення відповідачем огорожі, лише після проведення топографо-геодезичної зйомки спірних земельних ділянок, яка проводилась у 2014 році. Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що про порушення своїх прав позивач дізнався у 2008 році, про що свідчить акт про винесення в натуру меж його земельної ділянки від 30.05.2008 року.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід усунути перешкоди позивачу в користуванні належною йому земельною ділянкою, що знаходиться в м. Луцьку Волинської області, в садівничому товаристві «Дружба», кадастровий номер: НОМЕР_2, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 здійснити демонтажу металевих опор з бетонним фундаментом для огорожі за власні кошти.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача суму в розмірі - розмірі 243,60 грн. понесених витрат по сплаті судового збору та суму в розмірі 1476,00 витрат за проведення судової експертизи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 321, 373, 377, 378, 393 ЦК України, 125, 126, 152, Земельного кодексу України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути порушення права власності ОСОБА_4 на належну йому земельну ділянку, що знаходиться в м.Луцьку Волинської області, в садівничому товаристві «Дружба», кадастровий номер: НОМЕР_2, шляхом здійснення демонтажу металевих опор з бетонним фундаментом для огорожі за власні кошти.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 суму в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок понесених витрат по сплаті судового збору та суму в розмірі 1476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) гривень витрат за проведення судової експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк