Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/1371/15 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/1211/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 12 лютого 2008 p. між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № CL-200/1488/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 48000,00 доларів США, призначення кредиту - купівля автомобіля, із плаваючою процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 10,99%, дата остаточного повернення кредиту - 12. лютого 2015 р. 06 березня 2009 року та 09 серпня 2011 року були укладені додаткові договори до кредитного договору, викладені в новій редакції графіки платежів.

В той же день між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 200/213/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), згідно з умовами якого банк надав відповідачу овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № 2620 4 001789780 (поточний рахунок за кредитним договором № CL-200/1488/2008 від 12.02.2008 р.) в розмірі ліміту Овердрафту 22 272,80 гривень.

В забезпечення виконання кредитного договору № CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 p. 3AT «ОТП Банк» був укладений договір поруки №SR-200/1488/2008 з ОСОБА_3, згідно з яким він зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 боргових зобов'язань по кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

Всупереч умовам кредитних договорів зобов'язання ОСОБА_4 щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у зв'язку з чим йому була направлена досудова вимога від 13 вересня 2012 р. про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30-ти календарних днів, але вимога ОСОБА_4 сума заборгованості не погашена.

Заборгованість за кредитним договором № CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. станом на 18 грудня 2014 р. складає: в розмірі 3 318 742,20 грн., яка складається з: 33 693,82 доларів США, (що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2015 р. становить 726 200,75 грн. )- сума заборгованості за тілом кредиту, 2 592 541,46 грн. - пеня.

Заборгованість за кредитним договором № 200/213/08/1 від 12 лютого 2008 р. станом на 18 грудня 2014 р. складає: 4132,17 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 2082,61 грн. - сума заборгованості за процентами. Загальна заборгованість за кредитним договором № 200/213/08/1 від 12 лютого 2008 р. становить 6214,78 грн.

18.03.2011 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю №б/н, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. та договором поруки №SR-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором. 24 лютого 2012 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором №200/213/08/1 від 12.02.2008 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором.

На підставі зазначеного позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. в розмірі 3 318 742,20 грн., яка складається з: 33 693,82 доларів США, (що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2015 р. становить 726 200,75 грн. ) - сума заборгованості за тілом кредиту, 2 592 541,46 грн. - пеня; стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №200/213/08/1 від 12.02.2008 р. в розмірі 6214,78 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором № CL-200/1488/2008, укладеним від 12.02.2008 р., у розмірі 3318742, 20 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» судовий збір у розмірі 3654, 00 грн.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №200/213/08/1, укладеним від 12 лютого 2008 року в розмірі 6214,78 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до нього відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2008 року між ЗАТ «ОТП банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг України» ) та ОСОБА_4 було укладено договір CL-200/1488/2008, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 48000, 00 доларів США та зобов'язався повернути банку вказані кредитні кошти в строк до 12.02.2015 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 10,99 % річних ( а.с.5).

Крім того, 12 лютого 2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг України»)та ОСОБА_4 було укладено договір № 200/213/08/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), за умовами якого банк надав відповідачу овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № 2620 4 001789780 (поточний рахунок за кредитним договором № CL-200/1488/2008 від 12.02.2008 р.) в розмірі ліміту Овердрафту 22 272,80 гривень та зобов'язався повернути банку вказані кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.11-12).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 p. між 3AT «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №SR-200/1488/2008, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 боргових зобов'язань по кредитному договору у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки (а.с.20-21).

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, за розрахунком позивача заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. станом на 18 грудня 2014 р. становить 3 318 742,20 грн., яка складається з: 33 693,82 доларів США, (що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2015 р. становить 726 200,75 грн.) - сума заборгованості за тілом кредиту, 2 592 541,46 грн. - пеня (а.с.55).

Заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором № 200/213/08/1 від 12 лютого 2008 р. станом на 18 грудня 2014 р. складає 6214,78 грн., з яких: 4132,17 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 2082,61 грн. - сума заборгованості за процентами.

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2011 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю №б/н, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. та договором поруки №SR-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (а.с.30-39).

24 лютого 2012 р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором №200/213/08/1 від 12.02.2008 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (а.с.40-45).

Вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором CL-200/1488/2008 від 12.02.2008 р.та повідомлення про відступлення прав вимоги надсилались ТОВ «ОТП Факторинг Україна» боржнику та поручителю 13.09.2012 року ( а.с.23-24).

Задовольняючи позовні вимоги до позичальника ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що спірні правовідносини регулюються ст. ст.525, 526, 629 ЦК України, згідно з якими боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Належним чином суд керувався ст.ст. 512,516 ЦК України, які передбачають, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак доводи апеляційної скарги щодо не співмірності розміру неустойки з розміром збитків знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Згідно з наданим позивачем розрахунком ОСОБА_4 за кредитним договором № CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р. станом на 18 грудня 2014 р. має заборгованість, яка складає 3 318 742,20 грн., з яких: 33 693,82 доларів США, (що за офіційним курсом НБУ становить 726 200,75 грн.) - сума заборгованості за тілом кредиту, 2 592 541,46 грн. - пеня (а.с.55).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року.

Колегія суддів дійшла висновку про зменшення неустойки (пені) в сумі 2 592 541,46 грн., оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною зі сумою заборгованості (726 200,75 грн.) і значно перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності, і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, а саме до 300 000 грн.

З огляду на викладене, рішення суду в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_4 про стягнення піні підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове в сумі 300 000 грн. задоволення вимог про стягнення пені.

Крім того, довід апеляційної скарги про припинення поруки та необґрунтованого стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитом також є обґрунтованим з огляду на таке.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про припинення поруки, поручитель ОСОБА_3 посилався на те, що вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором йому було направлено 13.09.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частини четвертої статті 559 цього Кодексу порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 цього Кодексу, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі).

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений до 12 лютого 2015 року. Разом з тим, умовами договору сторони передбачили строки виконання окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини 4 статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову» як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором вимоги у встановленому законом порядку (ст.122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної давності, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитним договором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину 4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинен розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53 цс14, від 23 грудня 2015 року по справі №6-436 цс15.

Відповідно до п.1.5.1 договору № CL-200/1488/2008 від 12 лютого 2008 р., повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені в Графіку платежів (Додаток1).

Як вбачається з Досудової вимоги від 13.09.2012 року боржнику та поручителю направлено повідомлення про зміну умов кредитного договору відповідно до умов п.1.9 кредитного договору, тому умови кредитного договору змінено та обов'язок ОСОБА_4 погасити кредит в повному обсязі виник за збігом тридцяти денного терміну з дня отримання вимоги та настав 21 вересня 2012 року (а.с.23 зворот.).

До суду з позовом до поручителя ОСОБА_3 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» звернулось 24.02.2015року (а.с.2-4), тобто з пропуском шестимісячного строку.

Таким чином, позовні вимоги до поручителя ОСОБА_3 про стягнення з поручителя солідарно з позичальником заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у зв'язку з припиненням поруки.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором CL-200/1488/2008 від 12.02.2008 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором CL-200/1488/2008 від 12.02.2008 р. - відмовити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2015 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_4 про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» пеню в розмірі 300 000 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: