Справа № 357/2357/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов -

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з даним позовом 03.03.2017 року мотивуючи тим, що проходив службу в Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_2 м. Узин, а в подальшому проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Біла Церква. За період служби в Узинському гарнізоні з травня 1993 року по жовтень 2001 року був зарахований на квартирний облік з сім`єю у складі 4 особи з 10.06.1993 року. Наказом міністра оборони України та наказом командира військової частини був звільнений з лав Збройних сил України. Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2017 року його було перенесено в черзі квартирного обліку разом зі складом сім`ї з 10.06.1993 року на 18.08.1999 року, в зв`язку з тим, що був прописаний в м. Узин з 18.08.1999 року і не має документів, які підтверджують місце реєстрації з 10.06.1993 року. Дане рішення позивач вважає незаконним, оскільки він проживав на час зарахування його на квартирний облік в АДРЕСА_1 у гуртожитку та був зарахований на облік в період служби в Узинському гарнізоні. Позивач просив визнати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2017 року незаконним та зобов`язати відповідача поновити його на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 10.06.1993 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник позивача, адвокат за договором, ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила визнати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, оформлене протоколом № 116 від 10.02.2017 року, про перенесення в черзі квартирного обліку ОСОБА_1 , недійсним та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 м. Біла Церква поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 10.06.1993 року.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_3 позов не визнав та просив відмовити в задоволенні вимог позивача в повномі обсязі.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. ст. 34, 37 ЖК УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до вимог п. 4 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року № 220 (яке діяло на момент зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік у червня 1993 року) військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами «а», «б» та «д» пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами «а» та «б» пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Згідно п. 2 наказу Міністерства оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року» при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Згідно наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, яким затверджена «Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних сил України та членам їх сімей житлових приміщень», зареєстрованої в Мін`юсті України 30 жовтня 2006 року за № 1171/3045, наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність.

Відповідно до ч. 2 пункту 1.4 даної Інструкції встановлено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Судом встановлено, що за Наказом головнокомандувача військово повітряних сил Збройних Сил України ( по особовому складу) від 21.11.2002 року за № 0380 ( а.с. 38) та наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 19.12.2002 року за № 294( а.с. 39), у відповідності до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, було звільнено з дійсної військової служби в запас Збройних Сил по ст. 67 п.п. «Б» ( за станом здоров`я) майора ОСОБА_1 ; вислуга років якого складає: в календарному обчисленні 23 роки, в пільговому обчисленні 25 років 8 місяців, з направленням на військовий облік у Білоцерківський ОМВК Київської області. Звільнений з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

З виписки з протоколу № 5 від 10.06.1993 року, засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 ( ас.28), вбачається, що ОСОБА_1 в складі сім`ї 4 особи було поставлено на квартирний облік.

Також, з матеріалів особової справи позивача ( а.с.27-59) вбачається, що ОСОБА_1 наказом № 104 від 27.05.1993 року був зарахований у списки військової частини НОМЕР_4 , з цього часу проживав за адресою: АДРЕСА_2 . На квартирному обліку перебуває з 10.06.1993 року з сім`єю у складі 4 особи, згідно протоколу № 5. З 2007 року зареєстрований та проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору найму, участі у приватизації житла не приймали.

Судом встановлено, що рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, яке оформлено протоколом № 116 від 10.02.2017 року (а.с.6), сім`ю майора запасу ОСОБА_1 було перенесено в черзі з 10.06.1993 року на 18.08.1999 року, складом сім`ї 4 особи, на підставі п. 15 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», а саме: «на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті». Враховуючи те, що у разі надання документів, підтверджують місце реєстрації на час зарахування на квартирний облік з 10.06.1993 року рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 буде переглянуто.

П. 3 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» ( далі Постанова № 470), зобов`язано виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, профспілкові органи, міністерства, державні комітети і відомства УРСР, а також підприємства, установи, організації незалежно від їх підпорядкованості суворо додержуватися Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Відповідно до п.22 Постанови № 470, Громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради. При одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви з необхідними документами.

Підставою для зняття позивача з квартирного обліку житлова комісія військової частини зазначила п. 15 Постанови № 470, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені

вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу

постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил). ( Абзац перший пункту 15 із змінами, внесеними згідно з Постановою РМ N 24 ( 24-88-п ) від 28.01.88, Постановою КМ N 861 ( 861-2016-п ) від

23.11.2016 )

Відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_4 , оформленого протоколом № 5 від 10.06.1993 року, позивача в складі сім`ї 4 особи було взято на квартирний облік з 10.06.1993 року. Вказане рішення житлової комісії на даний час не скасовано, отже є чинними, а матеріали особової справи містять відомості щодо проживання позивача із сім`єю в м. Узин з 10.06.1993 року.

Слід зазначити, що відповідно п.18 Постанови № 470 передбачено, що у разі потреби виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради або адміністрацією підприємства, установи, організації запитуються інші документи необхідні для вирішення спірного питання щодо перебування особи на квартирному обліку.

Крім того, відповідно до п 8.11. наказу Міноборони від 30 листопада 2011 року № 737 "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" житлова комісія військової частини наділена повноваженнями приймати рішення щодо: зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; внесення змін до облікових даних військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у зв`язку зі зміною їх сімейного стану, набуття ними права на пільги для отримання житла; погодження розподілу жилої площі, яка надається для постійного проживання; перенесення черговості надання жилого приміщення на рік, якщо військовослужбовець чи особа, звільнена з військової служби, відмовиться від виділеного жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам та розміру; скликання позачергових загальних зборів військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку з: саморозпуском житлової комісії, оголошенням недовіри та виключенням члена (членів) комісії зі складу житлової комісії; ініціюванням проведення довиборів члена (членів) житлової комісії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, вказаною Інструкцією комісія не наділена повноваженням щодо зарахування на квартирну чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов, іншою датою ніж це визначено рішенням житлової комісії про взяття на облік.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, з врахуванням приписів вищенаведених правових норм, суд приходить до висновку, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, оформлене протоколом № 116 від 10.02.2017 року, про перенесення в черзі квартирного обліку ОСОБА_1 , є недійсним, тому для захисту прав позивача слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 м. Біла Церква поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 10.06.1993 року.

За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення позовних вимог. Тому, з військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640,00 грн. ( сплачений при подачі позову до суду судовий збір а.с.1).

Керуючись ст.ст. 19, 58 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99, ст.ст. 5, 15, 16 ЦК України, ст.34,37,43 ЖК України, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою КМУ № 1081 від 03.08.2006 року, Наказом Міністра Оборони України № 737 від 30.11.2011 року, який зареєстровано в Мінюсті України 10.01.2012 року за № 24/20337 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затверджене наказом МО України № 20 від 03.02.1995 року, Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року № 220, Постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», ст.ст.10,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.

Визнати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, оформлене протоколом № 116 від 10.02.2017 року, про перенесення в черзі квартирного обліку ОСОБА_1 , недійсним.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 м. Біла Церква поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 10.06.1993 року.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. В. Бондаренко