АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Катющенко В.П.
№ 22-ц/796/7210/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №755/9434/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину,-

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину.

У мотивування вимог посилався на те, що 28.04.2016 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» укладено Договір №004149 фінансового лізингу з додатками.

Предметом лізингу укладеного з ним договору є автомобіль - наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобов'язався передати йому в користування за плату на певний строк.

Враховуючи норми законодавства, укладений із ним договір лізингу є нікчемним із підстав, передбачених ст. 799, 220 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України в справі №6-2766цс15, оскільки укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Водночас цей договір укладений внаслідок порушення його прав споживача відповідачем, що полягало у неповідомленні останнім необхідної інформації щодо нотаріальної форми договору, що вплинуло на можливість його свідомого і компетентного вибору щодо необхідності та потребі у послузі, що є предметом договору.

На виконання договору при його укладанні ним сплачено на користь відповідача 50 500 грн та 505 грн банківської комісії за послуги перерахування коштів, а всього - 51 005 грн, які у силу ст. 216 ЦК України підлягають поверненню.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на його користь сплачені за нікчемним правочином - Договором фінансового лізингу №004149 від 28.04.2016 року - 51 005 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 сплачені кошти за нікчемним правочином - Договором фінансового лізингу №004149 від 28 квітня 2016 року - у розмірі 50 500 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір у сумі 551 грн 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати, а позовну заяву залишити без задоволення в повному обсязі.

Зазначає, що посилання суду на норми ст. 799 ЦК України, що міститься у параграфі 5 ЦК України «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)», який не регулює відносини фінансового лізингу, є помилковим, оскільки об'єднання вже розмежованих законом відносин у сукупне регулювання суперечить ст. 628 ЦК України та самій природі такого розмежування.

Вказує, що спірні правовідносини врегульовані як загальними (ЦК України), так і спеціальними нормами (Закон України «Про фінансовий лізинг»), які підлягають застосуванню у системному зв'язку. Однак, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Звертає увагу й на те, що форму договору фінансового лізингу визначено у ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», де зазначено, що договір фінансового лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Посилається, що враховуючи, що відносини, пов'язані з лізингом, врегульовано спеціальними нормами права, які в силу закону підлягають застосуванню з врахуванням лише загальних положень за типами договорів купівлі-продажу, найму (оренди) та прокату, якими не передбачено обов'язкової нотаріальної форми, не підлягають врахуванню інші спеціальні положення за різновидами договорів одного типу договору, зокрема - договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи.

А тому правова позиція Верховного Сулу України у справі №6-2766цс15 від 16.12.2015 року не відповідає вимогам чинного законодавства, так як укладений між сторонами договір є договором фінансового лізингу, а не договором найму (оренди) транспортного засобу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 28 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Еталон» укладено Договір №004149 фінансового лізингу строком на 60 місяців, за умовами якого предметом лізингу є автомобіль Skoda Octavia A7 1.4 AT Ambition, вартість предмета лізингу - 505 000 грн, авансовий платіж - 50%, сума лізингу 252 500 грн, викупна вартість - 7 575 грн, відсоткова ставка - 12,50%, комісія - 5,00%, щомісячний платіж - 6 343,36 грн, комісія за передачу ПЛ - 15 150 грн. (а.с. 4-20)

На виконання умов Договору ОСОБА_2 сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» комісію за організацію угоди у розмірі 50 500 грн. (а.с. 21)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що Договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідчений.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Така правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі №6-648цс16.

Матеріалами справи підтверджено, що Договір №004149 фінансового лізингу від 28 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЛК «Еталон», нотаріально посвідчено не було.

Таким чином спірний Договір фінансового лізингу є нікчемним у силу закону та додаткового визнання його недійсним судом не потребує.

У силу ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_2 50 500 грн, сплачених останнім у якості комісії за організацію угоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі ці доводи були предметом судового дослідження і суд дав їм оцінку.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2017року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва