Справа № 464/2117/17
пр.№ 2/464/844/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2017 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого-судді Мички Б.Р.

за участю секретаря судового засідання Янишин М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій, визнання рішення недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить: визнати протиправними дії працівників ПАТ «Львівобленерго», які склали акт про порушення та протокол № 07273 від 24.02.2017 року; визнати недійсним та скасувати рішення комісії ПАТ «Львівобленерго» про порушення ОСОБА_2 користування електричною енергією, оформлене протоколом № 07273 від 24.02.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є співвласницею квартири за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 15/36 та споживачем послуг електропостачання, які надає відповідач ПАТ «Львівобленерго». Наприкінці січня 2017 року працівники відповідача без її відома здійснили на сходовій клітці заміну електролічильника, а на її адресу надійшов акт про порушення № 07274 від 20.01.2017 року на інших споживачів за іншою адресою. В лютому 2017 року позивач отримала рішення, оформлене протоколом № 07273 від 24.02.2017 року, згідно якого комісія відповідача, розглянувши акт про порушення № 07273 від 12.01.2017 року прийшла до висновку, що позивач причетна до порушення п.п. 5 п.3.1. Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, а саме самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів до електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку, внаслідок чого визначено вартість електричної енергії, необлікованої внаслідок вказаних порушень на суму 30 866,94 грн. Вказаний акт складався без відома та присутності позивача, їй не вручався, так само, розгляд його на комісії відповідача відбувся без її повідомлення та участі. Описані в протоколі порушення позивач заперечує та вважає дії працівників відповідача протиправними, а прийняте рішення незаконним та недійсним, а відтак просить суд позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в фабулі позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив з мотивів наведених у письмових запереченнях № 112-2491 від 11.04.2017р. з підстав, що позивач обрала не передбачений законом спосіб захисту своїх інтересів, а відтак просить суд в задоволенні позову відмовити.

В процесі розгляду справи, з повідомлення представника відповідача та згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України (джерело: https://usr.minjust.gov.ua) встановлено, що відповідач змінив тип товариства та, відповідно, найменування з Публічого акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго». Оскільки, згідно абз. 2 п. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням, а відтак відсутні підстави, в порядку ст. 33 ЦПК України, для заміни відповідача та розгляду справи спочатку, тому судом продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до відповідача Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго».

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Відносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України "Про електроенергетику", "Правилами користування електричною енергією для населення" (ПКЕЕН), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України за № 1357 від 26 липня 1999 року, "Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією", затвердженою постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року № 562.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику", споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та ОСОБА_2 згідно із законодавством України.

Судом встановлено, що позивач за адресою: м. Львів, вул. Сихівська, 15/36 є побутовим споживачем електричної енергії, постачальником якої є відповідач, згідно умов Договору про користування електричною енергією № 69-698 від 23.02.2004 року.

Представниками відповідача за вказаною адресою було складено акт № 07273 від 12.01.2017 року про порушення позивачем ОСОБА_2 користування електричною енергією шляхом самовільного підключення фазного проводу потайною проводкою поза приладом обліку, а також схему порушення додаток до акту. Відповідно до протоколу засідання комісії відповідача № 07273 від 24.02.2017 року, комісія прийняла рішення визначити обсяг та вартість електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення позивачем ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення за Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією на суму 30866,94 грн., згідно розрахунку додатку до протоколу.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Перелічені норми, які регулюють правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії та умови Договору про користування електричною енергією № 69-698 від 23.02.2004р. не передбачають таких способів захисту прав споживача, як визнання протиправними дій представників енергопостачальника по складенню актів про порушення ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення та визнання недійсними чи скасування рішення комісії енергопостачальника про донарахування вартості необлікованої електричної енергії.

Пункт 53 ПКЕЕН передбачає процедуру оформлення актів про порушення, якщо такі допускаються споживачами електричної енергії, порядок визначення енергопостачальником обсягу та вартості необлікованої електричної енергії та передбачає, що у разі відмови споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду.

А відтак оскаржуваний акт № 07273 від 12.01.2017 року, протокольне рішення комісії відповідача № 07273 від 24.02.2017року, безпосередньо, не встановлюють будь-яких обовязків позивача, а є способом оформлення претензій енергопостачальника до споживача електричної енергії і містять рекомендації сплатити відповідні донарахування, не порушуючи жодних прав та інтересів позивача. В разі відмови від сплати цих донарахувань зі сторони позивача передбачено спосіб захисту інтересів енергопостачальника в судовому порядку (п. 53 ПКЕЕН), тобто право енергопостачальника звертатись із позовом до суду про стягнення таких нарахувань. Заперечення зі сторони споживача щодо предявлених вимог енергопостачальником по відшкодуванню вартості необлікованої електричної енергії не може бути предметом позову до енергопостачальника, оскільки такий спосіб врегулювання спору не передбачений ні законом, ні договором. Водночас, усі доводи та міркування позивача наведені в її позові можуть бути запереченнями у разі предявлення до неї позову енергопостачальником про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Згідно ст.ст. 57,64 ЦПК України акти, протоколи є лише документи, що фіксують певну інформацію, виступають у вигляді доказів, які підлягають оцінці судом в порядку вимог ст. 212 ЦПК України, їх оскарження не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 року у справі №6-25цс11 та від 06.06.2011 року у справі №6-4ц11.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (на підставі п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім цього, суд відхиляє доводи представника позивача про можливість застосування за аналогією абз. 5 п. 42 ОСОБА_2 користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року (у редакції постанови НКРЕ № 910 від 17.10.2005року), відповідно до якого споживач має право оскаржити рішення комісії в суді, оскільки відсутня обовязкова умова для застосування аналогії закону неврегульованість спірних відносин (правовідносини між побутовим споживачем та енергопостачальником врегульовані ПКЕЕН), а отже відсутні підстави, передбачені п. 8 ст. 8 ЦПК України для застосування аналогії закону, тобто застосування ПКЕЕ, які регулюють подібні правовідносини та не поширюються на правовідносини енергопостачальника з населенням, а саме на правовідносини по яких виник даний спір.

Враховуючи те, що спосіб захисту, обраний позивачем, не передбачений ні законом, ні договором про користування електричною енергією, відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі статей 3, 11, 15, 16 ЦК України, Закону України «Про електроенергетику», ОСОБА_2 користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ № 1357 від 26.07.1999 року та керуючись статями 1, 3, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д ,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій, визнання рішення недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання такої рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Б.Р. Мичка