Номер провадження: 22-ц/785/571/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Кредитної спілки Одеського інституту інженерів морського флоту на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки Одеського інтситуту інженерів морського флоту до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення відсотків за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

16.09.2015 року Кредитна спілка «Одеського інституту інженерів морського флоту» (далі-КС) звернулась із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками за період з 14.12.2010 року по 14.06.2015 року у розмірі 16 200 доларів США еквівалент 340 394,4 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 27.12.2007 року між КС і ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 250 гривень (еквівалент 5 000 доларів США) строком на 6 місяців зі сплатою 6% щомісячно за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між КС і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі взяли на себе обовязок відповідати разом із позичальником за належне виконання останнім умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, допустив заборгованість з повернення кредиту та відсотків і заочним рішенням суду від 10.05.2011 року із позичальника та його поручителів стягнуто заборгованість станом на 14.12.2010 року, заочне рішення суду досі не виконано, позивач просив позов задовольнити і стягнути з відповідачів відсотки за користування кредитними коштами.

Представник позивача і відповідачі не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник КС просить заочне рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду і наявність підстав для стягнення процентів за користування кредитним коштами.

У засіданні колегії суддів: представник КС скаргу підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у засідання колегії суддів не зявились, неодноразово сповіщались апеляційним судом за місцем їхньої реєстрації, ухиляються від отримання судових повісток.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив стягнути з відповідачів: позичальника і його поручителів заборгованість за відсотками за період з 14.12.2010 року по 14.06.2015 року у розмірі 16 200 доларів США еквівалент 340 394,4 гривень з тих підстав, що між ними існують зобовязання з кредитного договору та договорів поруки (а.с.1).

Позов підлягає задоволенню частково зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із зобовязань, які регулюються нормами ЦК України.

Зобов'язання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору (ст. 526 ч.1 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк / термін / його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк / термін / (ст.530 ч.1 ЦК України). Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.. 599 ч.1 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання / неналежне виконання / (ст. 610 ч.1 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ч.1 ЦК України).

Встановлено, що 27.12.2007 року між КС і ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 250 гривень (еквівалент 5 000 доларів США) строком на 6 місяців зі сплатою 6% щомісячно за користування кредитними коштами (а.с.2).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між КС і ОСОБА_3 та ОСОБА_4 27.12.2007 року укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі взяли на себе обовязок відповідати разом із позичальником за належне виконання останнім умов кредитного договору (а.с.92,93) .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2011 року із позичальника і його поручителів стягнута заборгованість за кредитним договором станом на 14.12.2010 року у розмірі 202 910,50 гривень, з яких заборгованість за кредитом 39 900 гривень, 90 193 гривень заборгованість по процентам і пеня у розмірі 72 817,50 гривень. Зазначене заочне рішення звернуто до примусового виконання (матеріали цивільної справи №2-1554/11, а.с.55,56,61).

В силу ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Станом на вересень 2015 року /час звернення КС із позовом до суду/ заочне рішення суду від 10.04.2011 року не виконано і заборгованість за кредитом та процентами, а також пеня КС не відшкодовані.

Зважаючи на те, що станом на час звернення КС із позовом про стягнення процентів /вересень 2015 року/ заборгованість за кредитом у розмірі 39 900 гривень не погашена, з 14.12.2010 року і по 14.06.2015 року або 54 місяці /межі позовних вимог, а.с.1/ позичальник продовжував користуватись кредитними коштами, вимоги КС про стягнення процентів за час користування кредитним коштами протягом 54 місяців є обгрунтованими.

Разом з тим, позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Заочним рішенням суду від 10.04.2011 року визначено, що розмір заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню у примусовому порядку, становить 39 900 гривень.

Відповідно до умов кредитного договору, позичальник повинен сплачувати кредитору 6% на місяць (а.с.2, п.1.2 кредитного договору). Таким чином, розмір процентів за період з 14.12.2010 року по 14.06.2015 року повинен становити 129 276 гривень (39 900х6%=2 394х54 місяці).

Заборгованість за процентами підлягає стягненню із позичальника ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої та у суді апеляційної інстанцій.

Колегія суддів відмовляє у позові до поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 зважаючи на наступне.

Зі змісту договорів поруки від 27.12.2007 року, зокрема вбачається, що вони набувають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до моменту припинення дії договору кредиту та повного виконання його умов ( п.6.1. договорів поруки, а.с. 92 зворот, 93 зворот).

Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ст. 559 ч.4 ЦК України).

Строк дії договору поруки, визначений ст. 559 ч.4 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту права /шляхом пред'явлення позову/, кредитор вчиняти не може.

Сплив 6-ти місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя.

Пунктами 6.1 договорів поруки від 27.12.2007 року передбачено, що договори набувають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до моменту припинення дії договору кредиту та повного виконання його умов.

Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець видав, а позичальник отримав кредит у розмірі 25 250 гривень на шість місяців. Строк користування кредитом становить 6 місяців з дати видачі всієї суми кредиту. Позичальник повинен повернути кредит не пізніше 27.06.2008 року (п.п.1.1,1.3,2.1, а.с.2)

Оскільки зобовязання боржник не виконував, а за умовами кредитного договору кредит надавався строком на 6 місяців - до 27.06.2008 року (п.п. 1.1, 2.1 кредитного договору, а.с.2), у червні 2008 року у КС виникло право вимоги повного виконання основного зобовязання.

Таким чином, виконання основного зобовязання слід обчислювати з 27 червня 2008 року.

У розумінні ст. 559 ч.4 ЦК України, зважаючи на те, що строк виконання основного зобовязання, у даному випадку, настав 27.06.2008 року, КС, протягом 27.06.2008 року-27.12.2008 року, мала право предявити вимоги до поручителів.

Договори поруки від 27.12.2007 року не зазначають про час їх припинення.

Оскільки строк виконання основного зобовязання, у даному випадку, настав 27.06.2008 року, з червня по грудень 2008 року у КС виникло право вимоги до поручителів позичальника, однак вимоги заявлені у вересні 2015 року, тобто після припинення поруки, колегія суддів відмовляє у позові про стягнення процентів з поручителів за період з грудня 2010 року по червень 2015 року у звязку із припиненням договорів поруки.

Доводи представник КС у засіданні колегії суддів про те, що у договорах поруки начеб-то зазначено про строк їх дії 10 років не заслуговують на увагу через те, що зі змісту п.6.1 договорів поруки вбачається, що договори набувають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до моменту припинення дії договору кредиту та повного виконання його умов.

Вказані пункти договорів поруки не зазначають того, що договори поруки діють на протязі 10 років.

Запис у договорах поруки «(не менше 10 (десяти) років)», у розумінні ст. 559 ч.4 ЦК України, у даному випадку не свідчить про встановлення у договорах поруки строку їх дії протягом 10 років, оскільки п.6.1 договорів поруки зазначають, що вони набувають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до моменту припинення дії договору кредиту та повного виконання його умов.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Кредитної спілки Одеського інституту інженерів морського флоту задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 2014 року скасувати.

Позов Кредитної спілки «Одеського інституту інженерів морського флоту» до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Кредитної спілки «Одеського інституту інженерів морського флоту» заборгованість за відсотками за кредитним договором від 27.12.2007 року за період з 14.12.2010 року по 14.06.2015 року у розмірі 129 276 /сто двадцять девять тисяч двісті сімдесят шість/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 218 гривень за розгляд справи у суді першої інстанції, а також 1 339, 80 гривень за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Відмовити Кредитній спілці Одеського інституту інженерів морського флоту у позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6