Справа № 453/1397/16-ц
№ провадження 2/453/160/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2017 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Ясінського Ю.Є.
при секретарі Гринюк Л.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи Кам?янки ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом, -
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт належності прізвища саме ОСОБА_4 на відміну зазначеного прізвища ОСОБА_5, в свідоцтві про смерть, виданого 17.05.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області та визнати за нею право власності на житловий будинок 1968 року побудови, зазначеного в плані технічного паспорта, виготовленим Стрийським МБТІ 17.06.2016 року під. літерою «Д-1», загальною площею приміщень- 74,9 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що позначені згідно плану технічного паспорта відповідно літерами Е та Ж за адресою: с. Межиброди, вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - Кам?янки ОСОБА_6, який помер 10.12.2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок належав її батькові ОСОБА_7»янка ОСОБА_6, який він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_7»янка ОСОБА_8, померлої 12.06.1974 року. Вказаний житловий будинок ? частина належав Кам»янці ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 30.10.1958 року та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.06.1964 року. За життя Кам»янка ОСОБА_8 20.06.1964 року склала заповіт, яким своє майно цілий житловий будинок з господарськими будівлями в рівних частках заповіла сину ОСОБА_7»янці ОСОБА_6 та онукам Кам»янці ОСОБА_9, Кам»янці ОСОБА_2, Кам»янці ОСОБА_10, Кам»янці ОСОБА_11. Всі спадкоємці за заповітом, крім Кам»янки Г.Г., відмовились від спадщини, а саме не вчинили дії відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, норма якого діяла на той час. В силу різних причин батько не встиг виготовити правовостановлюючих документів на будинок на своє ім»я. 10.12.2015 року батько ОСОБА_7»янка ОСОБА_6 помер. За життя заповіту він не складав. Після смерті батька ОСОБА_7»янка ОСОБА_6 вона прийняла спадщину, оскільки подала заяву до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області про прийняття спадщини. Через відсутність правовстановлюючих документів нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, у свідоцтві про смерть спадкодавця Кам»янка ОСОБА_6, виданого 17.06.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області допущена помилка у зазначені прізвища батька, а саме замість Кам»янка, зазначено ОСОБА_5.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_12 позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просили задоволити.
Представник Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_13 в судовому засіданні щодо задоволення позову покладається на розсуд суду. Крім того, долучив в судовому засіданні заяву третьої особи ОСОБА_3 адресованої Верхньосиньовидненській селищній раді Сколівського району Львівської області про намір прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.
Третя особа Кам»янка ОСОБА_2 в судовоиму засіданні 24.02.2017 року не заперечував щодо задоволення позову, в судове засідання призначене на 02.06.2017 року не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок 1968 року побудови, зазначеного в плані технічного паспорта під літерою «Д-1», загальною площею приміщень- 74,9 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м.; з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: с. Межиброди, вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця - Кам?янки ОСОБА_6, який помер 10.12.2015 року. В позові зазначає, що вищезгаданий житловий будинок належав спадкодавцю - її батькові ОСОБА_7»янка ОСОБА_6, який у свою чергу, успадкував його після смерті своєї матері ОСОБА_7»янка ОСОБА_8, померлої 12.06.1974 року.
З наявного в матеріалах справи свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 30.10.1958 року Виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної Ради депутатів трудящих, вбачається, що ОСОБА_14 належала ? частина житлового будинку в селищі Верхне Синьовидне по вул. Межиброди, 92.
Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.06.1964 року нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори, вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті померлого 25.09.1963 року Кам»янки ОСОБА_15 є його дружина Кам»янка ОСОБА_8. До складу спадкового майна входить ? ідеальна частина житлового будинку, що за адресою смт. В. Синьовидне вул. Стефаника, 7, колишння Межиброди, 92, Стрийського району Львівської області.
20.06.1964 року ОСОБА_14 склала заповіт, згідно якого цілий житловий будинок з госпдарськими будівлями, що в смт. В Синьовидне вул. Стефаника, 7, Стрийського району Львівської області заповіла сину ОСОБА_5, та онукам Кам»янці ОСОБА_9, Кам»янці ОСОБА_2, Кам»янці ОСОБА_10, Кам»янці ОСОБА_11.
Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ №312466 Кам»янка ОСОБА_8 померла 12.06.1974 року.
ОСОБА_5 помер 10.12.2015 року, свідоцтво про смерть серії І-СГ №420590.
Факт родинних відносин між померлою Кам»янка ОСОБА_8 та ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АГ №1114747 виданого 04.04.1967 року.
Факт родиних відносин між померлим ОСОБА_5 та позивачкою ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯИ №742183, виданого 06.10.1955 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №275266, згідно якого Кам»янка ОСОБА_11 уклала шлюб із ОСОБА_16, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_16, дружини ОСОБА_16.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 заповіт на спадкове майно не складав, спадкоємство після його смерті здійснюється за законом.
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 17.05.2016 року подала до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого 10.12.2015 року, за наслідками подання якої заведено спадкову справу №98/2016р.
В поданому позові позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, померлого 10.12.2015 року.
Однак в матеріалах справи наявна заява третьої особи ОСОБА_3 згідно якої вона має намір прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_5, померлого 10.12.2015 року.
Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_5 та третьою особою ОСОБА_3 підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР №620361.
Стаття 218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
При вирішенні вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об»єкт нерухомості спадкодавцеві.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об»єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.
Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5, є неможливість спадкоємцем оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім»я спадкодавця, відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.
В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує про те, що житловий будинок під літерою «Д-1» по вул. Стефаника, 2, в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області, її батько, ОСОБА_5 набув в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_7»янка М.І., на підставі складеного нею заповіту.
Із заповіту, складеного Кам»янка ОСОБА_10 20.06.1964 року, вбачається, що ОСОБА_14 цілий житловий будинок з госпдарськими будівлями, що в смт. В Синьовидне вул. Стефаника, 7 Стрийського району Львівської області заповіла сину ОСОБА_5, та онукам Кам»янці ОСОБА_9, Кам»янці ОСОБА_2, Кам»янці ОСОБА_10, Кам»янці ОСОБА_11.
Стверджуючи в судовому засідані про належность померлому ОСОБА_5 житлового будинку №2 по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області, позивач не надала доказів про належність цього житлового будинку спадкодавцеві.
Окрім загального кола обставин, які повинні встановлюватися судом при вирішенні спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, необхідно з»ясувати обставини закінчення будівництва нерухомого майна, оскільки встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло нам момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав.
В позовній заяві, підтверджуючи належність ОСОБА_14 на день смерті житлового будинку №2 по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області, позивач посилається, на те, що ? частина житлового будинку належала Кам»янці ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 30.10.1958 року та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.06.1964 року.
Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідка Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 11.07.2016 року за №1454 з якої вбачається, що згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ право власності на жилий будинок «А-1», який знесено, зареєстровано за ОСОБА_14 ? на підставі свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення №11/413 від 14.10.1958 року та за ОСОБА_14 ? на підставі свідоцтва про право на спадщину, видавне державним нотаріусом Другої Стрийської нотаріальної контори 20.06.1964 року, реєстр №340. Зареєстровано за реєстр. №428. На житловий будинок літ. «Д-1» право власності не зареєстровано.
Саме на житловий будинок під літ. «Д-1» в с. Межиброди по вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, право власності на який просить визнати позивач, не зареєстровано за спадкодавцями.
В матеріалах справи наявний витяг із погосподарської книги №2 за 2011-2015 року, виданий Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області вих. №02-21/1277 від 17.06.2016 року, зі змісту якого вбачається, що власником житлового будинку, який побудовано 1969 році та знаходиться за адресою с. Межиброди по вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, являється померлий Кам»янка ОСОБА_6.
Однак, вищезазначена довідка не містить інформації, з якого часу спірне будинковолодіння рахується за ОСОБА_5.
Зазначений витяг із погосподарської книги містить суперечливу інформацію щодо належності житлового будинку, оскільки згідно довідки Стрийського МБТІ від 11.07.2016 року за №1454 на житловий будинок літ. «Д-1» в с. Межиброди, вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, право власності не зареєстровано.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житловий будинок, господарські споруди в порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються в сукупності з іншими доказами.
Технічний паспорт на житловий будинок №2 по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області, оформлений на ОСОБА_1. Технічні паспорти, які були б оформлені на Кам»янка ОСОБА_8 чи ОСОБА_5 суду позивачкою надані не були.
За наявності суперечливої інформації, зазначеної в довідці Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області щодо записів у погосподарських книгах, за відсутності належних та допустимих доказів будівництва цього житлового будинку спільними матеріальними та фізичними зусиллями ОСОБА_17 та ОСОБА_5, які з врахуванням положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, з метою обґрунтування позовних вимог повинна надати позивач, і які нею не були надані суду, не вдається можливим зробити висновок про те, що житловий будинок №2 (під літ. «Д-1») по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області, був збудований ОСОБА_14.
Позивачкою суду не надано доказів того, хто був забудовником житлового будинку №2 по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області, ким такий дійсно було побудовано, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження будівництва житлового будинку подружжям ОСОБА_14 та ОСОБА_18.
Без з»ясування зазначених обставин неможливо встановити підстави набуття ОСОБА_14 та ОСОБА_5 права власності на будинок №2 (під літ «Д-1») по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області. Твердження позивачки, що житловий будинок належав ОСОБА_14 та ОСОБА_19 на праві власності, не відповідає обставинам справи, зібраним по справі доказам.
Відповідно до ч. 1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Частина 1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Проте позивачкою не було надано відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на належне спадкодавцю нерухоме майно.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, в нотаріальній конторі заведена спадкова справа №98/2016 р. після смерті ОСОБА_5, померлого 10.12.2015 року, проте відмова нотаріуса в оформленні права ОСОБА_1 на спадщину в матеріалах спадкової справи відсутня.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Разом з тим, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є підставою для відмови у позові.
Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивачкою не надано доказів чи належав та на якій правовій підставі житловий будинок спадкодавцям, без з»ясування яких неможливо встановити підстави набуття ОСОБА_20 права власності на будинок, відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, відтак підстав для задоволення позову суд не вбачає.
Щодо вимоги позивачки про встановлення факту належності прізвища саме ОСОБА_4 на відміну зазначеного прізвища ОСОБА_5, в свідоцтві про смерть, виданого 17.05.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, суд вважає, що така задоволенню не підлягає, оскільки встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, не встановлюються судом, так як такі питання вирішуються органом, який видав документ.
Керуючись ст. ст. 10-12, 60, 88, 174, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,-
У позові ОСОБА_1 до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи Кам?янки ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя Сколівського районного суду

Львівської області ОСОБА_21

Повний текст рішення виготовлено 07.06.2017 року