Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого - судді Даценка В.М.,

при секретарі Ануфрієвій Н.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивачів адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позивачі мотивують позов тим, що в грудні 2012 року вони досягли згоди про те, що ОСОБА_4 відчужить на користь ОСОБА_1 належну йому частину житлового будинку по вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах Полтавської області шляхом укладення договору купівлі-продажу. 15 грудня 2012 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_1 документи на належну йому частину будинку та ключі від нього, а ОСОБА_1 оплатила ціну домоволодіння, передавши ОСОБА_4 12 тисяч доларів США, про що була складена розписка.

Оформити договір купівлі-продажу були уповноважені подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 13 травня 2014 року ОСОБА_4 нотаріально оформив доручення на імя ОСОБА_3, яким доручив останньому продати вказану частину домоволодіння ОСОБА_1

ОСОБА_1 виділила відповідачам для оформлення купівлі-продажу домоволодіння 1 тисячу доларів США, єдиною її вимогою було якомога менше пересуватися. До нотаріуса вона не ходила. Відповідачі надавали ОСОБА_1 документи, які вона підписувала не читаючи.

Лише нещодавно ОСОБА_1 з будинкової книги дізналася, що власником домоволодіння є ОСОБА_5

Позивачі вважають, що укладений договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним, оскільки він є результатом зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Позивачі стверджують, що ОСОБА_3, користуючись довірою людини похилого віку оформив покупку на свою дружину ОСОБА_5

Позивачі прохають суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною частиною прибудов по вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах від 06.08.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що з відповідачами тривалий час підтримувала дружні стосунки. ОСОБА_5 їй допомагала по господарству. Визнала, що була присутня у нотаріуса при оформленні договору, однак не знайомилася з його змістом. Підтвердила, що домовлялася з відповідачами про передачу їй спірного будинку в наступному в рахунок наданої ними допомоги. Категорично заперечила надання їй ОСОБА_3 будь-якої позики на придбання будинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що відповідачі та ОСОБА_1 тривалий час перебували в дружніх відносинах. Останні кілька років через свій похилий вік ОСОБА_1 потребувала фізичної допомоги, яку їй надавали ОСОБА_5, ОСОБА_3 В 2012 році ОСОБА_1 попросила ОСОБА_3 придбати їй будинок в м.Лубни. При цьому ОСОБА_1 повідомила, що в наступному відчужить цей будинок відповідачам, як винагороду за їх допомогу. ОСОБА_3 підібрав будинок за адресою вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах Полтавської області. Будинок коштував 12 000 дол. США, тоді як ОСОБА_1 мала лише 10 000 дол. США, а тому на прохання ОСОБА_1 ОСОБА_3 позичив їй 2 000 дол. США. В рахунок придбаного будинку кошти в сумі 12 000 дол. США були передані ОСОБА_4 в 2012 році, при цьому договір купівлі-продажу не оформлявся. Як виявилося цей будинок був під арештом, а тому наступний рік ОСОБА_3 займався зняттям арешту в судовому порядку. В 2014 році сторони вирішили юридично оформити договір купівлі-продажу. Однак така процедура потребувала значних коштів, яких ОСОБА_1 не мала, а тому враховуючи вклад значних коштів та часу ОСОБА_3 при придбанні будинку, а також враховуючи те, ще відповідачі тривалий час доглядали ОСОБА_1 та зобовязувалися в наступному її доглядати, сторони вирішили оформити будинок на ОСОБА_5, що і було зроблено у нотаріуса в присутності ОСОБА_1 В наступному ОСОБА_5 тяжко захворіла і наразі не має змоги доглядати ОСОБА_1 Наразі їй допомагає інша молода жінка. Такі обставини, на думку ОСОБА_3, і стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася. До суду надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що в 2012 році ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 були сусідами, підтримували добрі стосунки. ОСОБА_5 здійснювала догляд за ОСОБА_1, допомагала їй по господарству.

В 2012 році ОСОБА_1 вирішила придбати частину будинку за адресою: м.Лубни, вул.Дружби, 71/56 у ОСОБА_4

З цією метою ОСОБА_1 передала ОСОБА_4 12 000 дол. США.

В свою чергу відповідно до розписки від 15.12.2012 року ОСОБА_1 отримала частину будинку за адресою: м.Лубни, вул.Дружби, 71/56 та весь пакет документів при свідках.

Юридичне оформлення договору купівлі-продажу не здійснювалося.

В 2014 році сторони вирішили оформити договір купівлі-продажу.

13.05.2014 року за проханням ОСОБА_1 ОСОБА_4 видав довіреність на імя ОСОБА_3 бути його представником при продажу частини будинку за адресою: м.Лубни, вул.Дружби, 71/56.

06.08.2014 року між ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу будинку по вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах (а.с.40).

При укладанні договору були присутні ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3

Такі обставини у справі визнаються всіма учасниками судового розгляду.

При цьому допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду повідомив, що є сусідом ОСОБА_1 Близько 3-х років назад ОСОБА_1 продавала свій будинок та планувала придбати інший будинок. Після продажу свого будинку ОСОБА_1 попросила його забрати гроші, на що він погодився та взяв у покупця 13 000 дол. США., які в наступному передав позивачу.

Разом з тим позиції сторін щодо обставин укладання договору купівлі-продажу є різними.

ОСОБА_3 стверджує, що оформлення довіреності на нього ОСОБА_4 та наступне укладання договору купівлі-продажу будинку на користь ОСОБА_5 було погоджено ОСОБА_1, що підтверджується тим, що вона була присутня при його укладанні. Такий вчинок ОСОБА_1 обумовлюється тим, що відповідачі тривалий час доглядали позивача та зобовязувалися її доглядати в наступному, крім того витратили значні кошти та час на оформлення будинку.

Натомість позивачі стверджують, що договір купівлі-продажу від 06.08.2014 року вчинено в результаті зловмисної домовленості представника продавця ОСОБА_3 та покупця ОСОБА_5, які є подружжям, оскільки фактично цей будинок придбавався ОСОБА_1, а ОСОБА_3 повинен був лише документально оформити угоду та в наступному передати будинок ОСОБА_1 Враховуючи викладене, на думку позивачів, цей договір в порядку ст.232 ЦК України повинен бути визнаний недійсним.

На підставі зібраних доказів суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст.ст.229,230,232 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Згідно з приписами п.19, 20, 22 Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9 відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивачів щодо злочинної змови відповідачів при укладанні спірної угоди.

Як стверджує відповідач та не заперечують позивачі оформлення довіреності ОСОБА_4 на ОСОБА_3 здійснювалося зі згоди ОСОБА_1 При цьому при укладанні договору купівлі-продажу будинку була присутня ОСОБА_1, а тому зміст угоди їй був відомий.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала своє бажання передати будинок відповідачам в рахунок наданої ними допомоги.

Таким чином, доводи позивачів щодо злочинної змови відповідачів є безпідставними.

Враховуючи викладене недоведеним є і те, що угода була укладена внаслідок обману або помилки, оскільки на час укладання угоди ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розуміли зміст цього правочину та його юридичні наслідки.

Зміна життєвих обставин позивача після укладання угоди або ж помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину не мають для суду правового значення при вирішенні цього спору.

Крім того, умовою застосування норми ст.232 ЦК України є вчинення правочину всупереч інтересам довірителя і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Однак ОСОБА_1 не є довірителем. При цьому несприятливі наслідки для ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського міськрайонного суду В.М. Даценко