Справа № 347/566/16
Провадження № 22-ц/779/39/2017
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Смоднянської сільської ради про визнання незаконним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та рішення сільської ради, за апеляційними скаргами Смоднянської сільської ради та ОСОБА_5 на рішення Косівського районного суду від 28 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5, Смоднянської сільської ради про визнання незаконним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та рішення Смоднянської сільської ради від 30 липня 2001 року в частині уточнення площ земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони є суміжними землекористувачами з ОСОБА_5

Зазначали, що відповідачка ОСОБА_5, оформляючи право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка, внесла в свою технічну документацію частину їхньої земельної ділянки від 1,5 до 2,5 метри по ширині та по всій довжині межі, у зв'язку з чим межа земельних ділянок проходить по стіні їхньої господарської будівлі - гаражу, включаючи криницю, яка належить їм.

Посилаючись на те, що вони не орієнтувалися на місцевості де існують дійсні межі між ними та відповідачкою, про порушення свого права дізналися у липні 2015 року, коли ОСОБА_5 загородила їхню криницю, просили визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_5 19 вересня 2009 року, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_1.

В процесі розгляду справи, збільшивши позовні вимоги та посилаючись на те, що державний акт на право власності був виданий на підставі рішення сільської ради від 30 липня 2001 року, просили визнати недійсним і скасувати рішення Смоднянської сільської ради № 82 від 30 липня 2001 року в частині уточнення площ земельної ділянки, що передана у власність ОСОБА_6, щодо земельної ділянки площею 0,1598 га (ділянка АДРЕСА_7 та визнати недійсним державний акт на право власності на дану земельну ділянку.

Рішенням Косівського районного суду від 28 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на землю, зареєстрований в Книзі записів актів на право власності на землю за № НОМЕР_1 від 19 вересня 2007 року на прізвище ОСОБА_5

Визнано незаконним та скасовано рішення Смоднянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області від 30 липня 2001 року в частині уточнення площ земельної ділянки, що передана у власність ОСОБА_6, щодо земельної ділянки площею 0,1598 га (ділянка АДРЕСА_6

Стягнуто з ОСОБА_5 та Смоднянської сільської ради в солідарному порядку на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 5 551,20 грн., а саме: оплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. та витрати на оплату адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 та Смоднянської сільської ради в солідарному порядку на користь держави не оплачений судовий збір за збільшені позовні вимоги позивачів в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі на дане рішення Смоднянська сільська рада посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю відповідачу виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6, а не на підставі рішення Смоднянської сільської ради від 30 липня 2001 року в частині уточнення площ земельної ділянки площею 0,1503 га.

Судом не було враховано, що позивачам земельна ділянка передана у приватну власність на підставі рішення сесії Смоднянської сільської ради від 19 травня 2009 року, цим же рішенням їм затверджено технічну документацію із землеустрою. Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_2 (в частках всім позивачам) видано 16 жовтня 2010 року, в якому межа між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вказана по господарських спорудах, з чим позивачі були згідні.

Зазначає, що сторона позивачів суду не надала жодного доказу того, з яких підстав вони вважають рішення незаконним, крім того, суд не обґрунтував з яких підстав задовольнив позовні вимоги позивачів в частині скасування рішення сільської ради.

Вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, а також вони не сплатили судовий збір за подання заяви про збільшення позовних вимог.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_5 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_5 зареєстрований та виданий 19 вересня 2007 року за № НОМЕР_2, а не в 2009 році, як вказано в позові та не за тим номером зареєстровано.

Суд, задовольнивши позов, вийшов за межі позовних вимог, оскільки визнав незаконним і скасував державний акт від 19 вересня 2007 року.

Вказує, що в державному акті на право приватної власності на землю, виданому її покійному чоловіку ОСОБА_6 зазначена земельна ділянка площею 0,1598 га, а вона успадкувала земельну ділянку площею 0,1503 га, тобто площа земельної ділянки у неї не збільшилася, а зменшилася на 0,095 га.

Зазначає, що позивачами не надано доказів в чому саме рішенням сесії сільської ради порушено їхні права на користування земельною ділянкою.

Вважає, що суд в порушення ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення не обґрунтував з яких саме підстав він задовольнив позовні вимоги.

Крім того, позивачами було пропущено строк позовної давності, а заяву про його поновлення вони не подавали.

Зазначає, що суд зробив висновок про те, що їй виданий державний акт з порушенням державно-будівельних норм, однак суд не дослідив чи господарські споруди позивачів споруджені згідно будівельного паспорта.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, представник Смоднянської сільської ради - ОСОБА_9 апеляційні скарги підтримали з вищенаведених мотивів.

Позивач ОСОБА_3 та її представник і представник ОСОБА_2, ОСОБА_4 - ОСОБА_10 апеляційні скарги заперечили, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю виданий з порушенням п.2.20 Державних будівельних норм України, оскільки до нього включено стіну господарської будівлі позивачів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що чоловік позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та чоловік відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року були рідними братами.

Позивач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні від 18 вересня 2008 року.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками майна на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18 вересня 2008 року, виданих після смерті ОСОБА_11

Відповідач ОСОБА_5 є власником житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2006 року, виданого після смерті чоловіка ОСОБА_6

Крім того, на підставі даного свідоцтва відповідач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 2953 кв.м. наданої для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 19 листопада 2001 року.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі рішення Смоднянської сільської ради № 51-16/2009 від 19 травня 2009 року було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 та було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 16 вересня 2010 року.

Рішенням Косівського районного суду від 27 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 28 липня 2016 року, було визнано незаконними та скасовано зазначене вище рішення сільської ради про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2 (6/8 частин), ОСОБА_3 (1/8 частину) та ОСОБА_4 (1/8 частину) земельної ділянки загальною площею 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд та державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 16 вересня 2010 року на підставі даного рішення.

Підставою для скасування даного рішення сільської ради та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га послужило те, що при передачі даної земельної ділянки позивачам у приватну власність увійшла частина стежки (дороги загального користування).

Судом також встановлено, що рішенням Смоднянської сільської ради від 10 вересня 1999 року ОСОБА_6 (чоловіку відповідача) було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га.

Рішенням Смоднянської сільської ради № 82 від 30 липня 2001 року було затверджено уточнену площу земельної ділянки, яка передана у приватну власність спадкодавцю ОСОБА_6, а саме в розмірі 0,2953га., в тому числі ділянка НОМЕР_5 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0,1598 га.

19 листопада 2001 року ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2953га.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2006 року відповідачці ОСОБА_5 19 вересня 2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 19 вересня 2007 року, згідно яким вона є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1503 га.

Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_2.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними та скасування рішення сільської ради від 30 липня 2001 року та державного акту на право приватної власності на землю від 19 вересня 2007 року виданого відповідачу, позивачі посилалися на те, що такі видані в порушення норм земельного законодавства, оскільки у власність відповідача перейшла частина їхньої земельної ділянки від 1,5 до 2,5 метри по ширині та по всій довжині межі, у зв'язку з чим межа проходить по стіні їхньої господарської будівлі - гаражу, включаючи криницю, яка належить їм.

Відповідно до ст. ст. 22 ЗК України (в редакції чинній на час винесення оспорюваного рішення сільської ради) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Статтею 152 ЗК України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до змісту ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) в судовому порядку незаконними визнаються акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

З технічного звіту про виготовлення правовстановлюючих документів на право приватної власності ОСОБА_6 вбачається, що на виконання рішення сільської ради від 30 липня 2001 року представником землевпорядної організації в присутності суміжних землекористувачів, в тому числі і ОСОБА_11 (чоловіка позивача), були встановлені існуючі зовнішні межі земельної ділянки в натурі, які проходила по встановлених межових знаках.

Межу земельної ділянки від Б до В було погоджено ОСОБА_11, про що свідчить його власноручний підпис.

Про погодження ОСОБА_11 меж земельної ділянки свідчить і його підпис на кадастровому плані з описом меж.

Відповідач ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку згідно державного акту на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2006 року.

Разом з тим, позивачами не надано належних та допустимих доказів в силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження того, що при прийнятті рішення сільської ради 30 липня 2001 року та видачі державного акту на право приватної власності 19 вересня 2007 року порушено вимоги чинного законодавства, та що зазначеним рішенням та державним актом порушено права позивачів.

Позивач ОСОБА_2 та за життя її чоловік ОСОБА_11 з часу прийняття рішення сільською радою 30 липня 2001 року та видачі у 2001 році ОСОБА_6 державного акту на землю були обізнані з порядком користування своєю земельною ділянкою, яка межувала з земельною ділянкою ОСОБА_6 відповідно до плану встановлення меж.

Доказів оспорення позивачем ОСОБА_2 прав ОСОБА_6 на землю за його життя суду не надано.

Крім того, суду не надано доказів того, що рішенням сільської ради від 30 липня 2001 року та видачею 19 вересня 2007 року ОСОБА_5 державного акту на землю порушено права ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як вони є співвласниками будинку з 18 вересня 2008 року і на той час права на землю ОСОБА_5 виникли, були оформлені та існували.

Оскільки суду не надано належних доказів того, в чому саме є протиправним рішення сільської ради від 30 липня 2001 року та державний акт на право власності на землю ОСОБА_5 від 19 вересня 2007 року, та які саме норми земельного права порушив орган виконавчої влади під час прийняття рішення про уточнення площі земельної ділянки, яка передавалася у приватну власність ОСОБА_6 та видачі державного акту ОСОБА_5, висновок суду першої інстанції про порушення земельних прав позивачів є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу (ст. 147 ЦПК України).

По клопотанню позивачів, апеляційним судом було призначено земельно-технічну експертизу, згідно висновку якої від 28 квітня 2017 року вбачається, що площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12, по АДРЕСА_1

Площа земельної ділянки, що знаходиться у фактичному користуванні її власника ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 становить 0,1473 га, яка не відповідає площі цієї земельної ділянки, яка визначена в державному акті про право власності на землю серії НОМЕР_4, виданому 19 вересня 2007 року 0,1503 га. Невідповідність полягає у тому, що на частині земельної ділянки із західної сторони не встановлена огорожа та земельна ділянка обмежена лише господарськими будівлями через що відбувається зменшення площі фактичного користування земельною ділянкою.

Відбулося зміщення меж земельної ділянки якою фактично користуються ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12 по АДРЕСА_1 на земельну ділянку належну ОСОБА_5 по АДРЕСА_4 згідно державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_4, виданому 19 вересня 2007 року. Площа зміщення меж становить 4,3 кв.м. (0,00043 га).

Фактичне розташування будівель, споруд та інших об'єктів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12 не відповідає межам земельних ділянок зазначених в схемі виносу в натурі господарських будівель від 22 травня 1985 року у зв'язку з фактичною розбіжністю місця розташування, невідповідністю геометричних розмірів та функціонального призначення наявних господарських будівель.

Разом з тим, в засіданні апеляційного суду експерт пояснив, що визначаючи площу земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_12 по АДРЕСА_1, яка становить 2232 кв.м. (0,22 га) ним не було проведено обмірів та не враховано частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачів і яка межує від точки А до Е з ОСОБА_13 та від точки А до Б з заїздом з АДРЕСА_5

Таким чином, висновок експерта містить неточності щодо площі земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивачів.

А тому, оцінюючи зазначений висновок експерта, колегія суддів приходить до висновку, що такий висновок експерта протирічить іншим обставинам справи та доказам, наявним у матеріалах справи.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що будівництво будівель, споруд та інших об'єктів позивачів було здійснено у відповідності до схеми розбивки будівель в натурі від 22 травня 1985 року, висновок суду першої інстанції про те, що державний акт виданий в порушення державно-будівельних норм, оскільки межа земельної ділянки проходить по стіні господарської будівлі позивачів є невірним.

Позивачі, посилаючись на те, що межа земельної ділянки має проходити на відстані 1,5-2,5 м. від стіни їхньої господарської будівлі - гаражу, разом з тим, при видачі їм у вересні 2010 року державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га погодили, що така межа проходить по стіні гаражу.

Крім того, не заслуговують на увагу і посилання позивачів на те, що факт порушення їхніх прав підтверджується актом земельної комісії від 25 січня 2016 року, яким підтверджено знаходження їхньої криниці на земельній ділянці відповідача, оскільки даний акт підтверджує неможливість користування криницею, яку в 2015 році загородила відповідачка, а не порушення їх земельних прав.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Смоднянської сільської ради та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 28 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Смоднянської сільської ради про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради від 30 липня 2001 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 вересня 2007 року, виданого ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта