АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3126/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1685/17Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря: Лимар О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 27 квітня 2007 року він та відповідач зареєстрували шлюб, від якого мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У березні 2016 року йому стало відомо про факти неприпустимої поведінки відповідачки, яка тягне за собою шкоду психологічному стану дитини, а саме зайняття відповідачкою проституцією, відкриття даного факту дитині, здійснення фотосесій порнографічного характеру в присутності спільної дитини. З метою вирішення даного питання він звернувся до органу опіки і піклування Лубенської міської ради, де вказував, що матір дитини не має самостійного доходу, своєю аморальною поведінкою шкодить нормальному розвитку дитини, формує у неї викривлене уявлення про поведінку жінки та матері. Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 28.09.2016 № 259 в задоволенні його заяви було відмовлено, визначено місце проживання малолітньої дитини разом з матір'ю. Таким чином, посилаючись на викладені обставини та те, що він має безперервний трудовий стаж з моменту закінчення навчання, позитивно характеризується як за місцем проживання так і за місцем роботи, постійно дбає про забезпечення дитини, має належні умови для її проживання, просив суд визначити місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ним.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що мати ОСОБА_3 виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, опікується її життям, навчанням. Також судом було враховано те, що дитина є дівчинкою та емоційно більш прихильною до матері, виявляє тверде бажання проживати разом із матірю. Відповідачка працевлаштована та має стабільний заробіток. При цьому, станом на час розгляду справи позивач близько пів року не бачився з дитиною, не відвідував її, хоча будь-яких обєктивних перешкод щодо цього не мав, до служби в справах дітей з цього приводу не звертався, спору із відповідачкою з цього приводу не мав.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам законодавства.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

27.04.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 6), який згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.08.2011 було розірвано. (а.с. 8).

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України судом також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони разом із їх спільною дитиною періодично проживали разом, що останні підтвердили в судовому засіданні.

Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 27.06.2012 № 169 визначено порядок побачень з малолітньою ОСОБА_4 батькові ОСОБА_2 кожної суботи та неділі з 14.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання матері ОСОБА_3 (а.с. 9).

Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 28.09.2016 № 259 відмовлено ОСОБА_2 у визначенні місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з ним. Разом із тим, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з матірю ОСОБА_3 (а.с. 10).

Також судом встановлено, що станом на час розгляду справи сторони проживають окремо, позивач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_3 за адресою м. Лубни вул. 2-гі Плютенці, 24, кв. 2.

Позивач ОСОБА_2 працює у ГУ НП в м. Київ. (а.с. 15, 20).

Відповідач ОСОБА_3 працює в м. Лубни у ФОП ОСОБА_6 з 29.09.2016 згідно наказу від 28.09.2016 № ДО/К-00124. (а.с. 131).

Позивач за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має ряд грамот та дипломів.

Відповідач також за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.09.2016, за адресою місця проживання м. Лубни вул. 2-гі Плютенці, 24, кв. 2 дитина ОСОБА_4 має окрему кімнату, забезпечена одягом, іграшками і всім необхідним (а.с. 129).

Згідно актів участі батька та матері у вихованні дитини ОСОБА_4 від 15.09.2016, 24.10.2016, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 цікавляться навчанням дитини, відвідують батьківські збори (а.с. 69, 130).

Згідно листа управління освіти виконкому Лубенської міської ради від 23.01.2017 було проведено дослідження міжособистісних стосунків в сімї, в якій проживає ОСОБА_4, під час проведення яких встановлено, що значимими членами родини для дитини є батьки. В системі родинних стосунків дитина проявляє прихильність як до матері, так і до батька, емоційно близькою для дитини є мати, про що свідчать її відповіді. Дитина потребує спілкування як з матірю, так і з батьком, хоча перевагу надає матері (а.с. 173).

Відповідно до довідки ЗОШ №3 від 18.04.2017 за місцем проживання ОСОБА_4 є все необхідне для життя, навчання та відпочинку. ОСОБА_3 підтримує з класним керівником постійний звязок, цікавиться успіхами дитини, на зауваження реагує адекватно, проводить з дитиною виховну роботу, займається порадою, відвідує батьківські збори. З даної довідки також вбачається, що в порівнянні з 2015-2016 навчальним роком, у 2016-2017 навчальному році за деякими предметами успішність ОСОБА_4 підвищилася, за іншими знизилася або залишилася на тому ж рівні.

Згідно довідки Святошинського УП ГУ НП в м. Києві від 23.03.2016 ОСОБА_3 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 181-1 КпАП України. (а.с. 17).

Відповідно до постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.12.2016 провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КпАП України закрито на підставі п.7 ст. 247 КпАП України. Даною постановою встановлено, що близько 2 років тому ОСОБА_3 фотографувалася в оголеному вигляді при дитині ОСОБА_4

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітні дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Як вбачається, судом досліджено усі надані сторонами характеристики, рішення органу опіки та піклування, що детально викладено у мотивувальній частині рішення. При цьому судом взято до уваги і покази свідків, які були допитані у судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, встановивши відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 слід залишити з матірю ОСОБА_3

Такий висновок місцевого суду узгоджуються з правовою позицією Верховного суду України від 14 грудня 2016 року, викладеною у справі № 6-2445цс16.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують на не доводять належними доказами їх неправомірності.

Та обставина, що відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності була предметом розгляду суду першої інстанції та їй надана належна оцінка та в даному випадку вона не може бути вирішальною при визначенні місця проживання дитини.

Разом з тим, твердження апелянта щодо відсутності у відповідача самостійного доходу, спростовуються матеріалами справи, зокрема як вірно було встановлено судом, ОСОБА_4П згідно наказу від 28.09.2016 № ДО/К-00124 працює офіціантом ФОП ОСОБА_6, тобто у відповідача наявне джерело доходу, а рівень доходу кожного з батьків не має переважного значення, оскільки дитина має право на утримання від другого з батьків, що компенсує різницю.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

За викладеного суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 СК України, відмовивши батькові дитини у позові про визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, залишив місце проживання дитини з матір'ю, оскільки керувався інтересами дитини, яка будучи допитаною в судовому засіданні виявила тверде бажання проживати з матірю.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим не вбачається підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2017 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1