Справа № 761/8013/17
Провадження № 2/761/4125/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого суді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «ІМ-ПУЛЬС-МДЦ», Київської міської державної адміністрації про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до розпорядження № 942 Київської міської державної адміністрації від 04.07.1997 року «Про надання жилих приміщень громадянам, відселюваним з будинків, що підлягають капітальному ремонту, реконструкції та знесенню» дочці позивача ОСОБА_3 було надано однокімнатну квартиру № 2, жилою площею 26,0 кв. м.. на першому поверсі у будинку АДРЕСА_1. На виконання даного розпорядження 09.03.1998 року Київською міською державною адміністрацією ОСОБА_3 та позивачу було видано ордер на житлове приміщення за № 27 серії А, яким було надане житлове приміщення яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Таким чином з березня 1998 року позивач разом з донькою проживала за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивачем було прийнято рішення про приватизацію вказаної квартири і я звернулася до відділу приватизації Шевченківського району з відповідною заявою. Позивачу відмовили посилаючись на те, що хоча квартира і не приватизована, але відповідно до даних Київського МБТІ право власності на вказану квартиру зареєстровано за юридичною особою на підставі договору купівлі-продажу від 1997 року. Як позивачу стало відомо, власником вказаної квартири є ПрАТ «ІМПУЛЬС-МДЦ», яке 27 серпня 1997 року придбало вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу укладеного з малим підприємством «Міжнародний діловий центр». З часу отримання ордеру та вселення у вказану квартиру позивач, спочатку з дочкою, а після її смерті, самостійно утримувала та продовжую утримувати належну мені на праві користування квартиру. На момент отримання ордеру мене ніхто не повідомляв, що вказана квартира є власністю іншої особи. За майже 19 років проживання позивача в квартирі, фактичний власник жодним чином не повідомляв про свої права та не приймав ніякої участі в утриманні квартири. Таким чином, з часу фактичного і безперервного утримання позивачем квартири АДРЕСА_1 минуло майже 19 років. ОСОБА_2 відкрито і добросовісно заволоділа вказаною квартирою на підставі виданого органом місцевого самоврядування ордеру, не знала про наявність іншого власника квартири і не створювала жодних перешкод для імовірних власників в праві користування майном, жодних судових спорів з приводу володіння та користування вказаним майном між мною та власником не було. Київська міська державна адміністрація не зверталася до суду з заявою про визнання ордеру № 27 серії А від 09.03.1998 року недійсним і своє розпорядження на підставі якого позивач отримала ордер не скасовувало. ПрАТ «ІМПУЛЬС-МДЦ» ніколи не заперечувало права позивача на проживання у вказаній квартирі, тобто в наявності всі визначені законом підстави для визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Представники позивача просили розглянути справу за їх відсутністю та задовольнити позов в повному обсязі. Не заперечували щодо ухвалення заочного рішення.

Представник ПАТ «ІМ-ПУЛЬС-МДЦ» направив в адресу суду повідомлення про те, що листом № 5 від 28.09.2015 року до Шевченківської РДА підтвердили повноваження відповідного органу райдержадміністрації представляти інтереси товариства у відносинах із ОСОБА_2

Представник КМДА надіслав в адресу суду пояснення де зазначив, що просить суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавство та слухати справу за його відсутністю.

Суд, зважаючи на положення ст.ст. 169,224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін, ухваливши заочне рішення на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення за відсутності заперечень представників позивача.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що відповідно до розпорядження № 942 Київської міської державної адміністрації від 04.07.1997 року «Про надання жилих приміщень громадянам, відселюваним з будинків, що підлягають капітальному ремонту, реконструкції та знесенню» моїй дочці ОСОБА_3 було надано однокімнатну квартиру № 2, жилою площею 26,0 кв. м.. на першому поверсі у будинку АДРЕСА_1.

На виконання даного розпорядження 09.03.1998 року Київською міською державною адміністрацією ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було видано ордер на житлове приміщення за № 27 серії А, яким було надане житлове приміщення яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, з березня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 моя донька ОСОБА_3 померла, про що свідчить відповідне свідоцтво, що його видано Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відділом (органом) приватизації Державного житлового фонду ШРДА 23.12.2015 року на ОСОБА_2 надано довідку про те, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована згідно Закону України «Про приватизацію житлового фонду». Але відповідно даних Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за юридичною особою на підставі договору купівлі - продажу від 1997 року.

За наявними в матеріалах справи відомостями власником вказаної квартири є ПрАТ «ІМПУЛЬС-МДЦ», яке 27 серпня 1997 року придбало вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу укладеного з малим підприємством «Міжнародний діловий центр».

Дана обставина підтверджується долученою позивачем копією договору купівлі - продажу від 27.08.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В.

Будучи повідомленим про день та час розгляду справи та будучі обізнаним щодо предмету спору представник ПрАТ «ІМ-ПУЛЬС-МДЦ» не надав відомостей, які б спростовували викладену у позові інформацію, заперечували право ОСОБА_2 на майно - квартиру АДРЕСА_1 в м. Києві.

Відповідно до правил статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З часу отримання ордеру та вселення у вказану квартиру з березня 1998 року позивач проживає та утримує квартиру.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили, що на момент отримання ордеру позивачу було повідомлено, що вказана квартира належить на праві власності іншій особі.

Також не встановлено обставин, які б свідчили про те, що за 19 років проживання ОСОБА_2 в квартирі, її фактичний власник заявляв права на майно, яким користується позивач, та приймав участь у його утриманні.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_2 добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж десять років, а тому наявні підстави для визнання за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя