УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, управління Державної казначейської служби України в Овідіопольському районі Одеської області, ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Одеській області, ліквідаційна комісія Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, прокуратура Одеської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, за касаційними скаргами ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 300 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 травня 2012 року слідчим СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області відносно нього, як керівника сільського (фермерського) господарства «Тритікум», була порушена кримінальна справа № 9 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Позивач зазначав, що 21 травня 2012 року у порядку ст. 115 КПК України його було затримано, а 23 травня 2012 року притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, у зв'язку з чим слідчий звернулася до суду із поданням про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте 20 червня 2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області постанова про порушення кримінальної справи була скасована.

Також ОСОБА_4 вказував, що 10 грудня 2012 року заяву директора державного підприємства «Державний резервний насіннєвий фонд» про зазначене кримінальне правопорушення було внесено СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області в ЄРДР за № 0000243, проте 05 грудня 2014 року кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Посилаючись на те, що внаслідок дій СВ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області він незаконно перебував під слідством більше 30 місяців, чим йому завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, викликало недовіру в родичів, співпрацівників, сусідів та призвело до необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 20 вересня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено.

Стягнуто з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 275 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задоволено, апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задоволено частково, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року змінено.

Стягнуто з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Стягнуто із спеціального фонду Державного бюджету України на користь прокуратури Одеської області судовий збір у розмірі 3 343 грн 68 коп. та 2 418 грн 68 коп. на користь Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду та додатковим рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся із касаційними скаргами, у яких посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та додаткове рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення заступника прокурора Одеської області, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_4 з 10 травня 2012 року по 05 грудня 2014 року перебував під слідством та був незаконно затриманий на протязі 3 діб, внаслідок чого органами досудового розслідування позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у визначеному судом розмірі з Держави Україна через Державну казначейську службу України.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що ОСОБА_4 перебував під слідством два місяці - з 10 травня 2012 року по 09 липня 2012 року, зокрема під вартою 3 доби (з 21 по 24 травня 2012 року), а будь-яких відомостей про те, що позивач після 09 липня 2012 року перебував під слідством матеріали дослідженого судом кримінального провадження не містять, оскільки у вказаному провадженні він допитувався як свідок та статусу підозрюваного або обвинуваченого не мав, у зв'язку з чим врахувавши розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи та глибину фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру відшкодування завданої моральної шкоди до 10 000 грн, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості.

Аналогічна правова позиція викладена також і у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

При цьому ухвалюючи додаткове рішення, суд апеляційної інстанції правильно керувався приписами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, врахував розмір сплаченого прокуратурою Одеської області та Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області судового збору за подання апеляційних скарг та часткове задоволення позову ОСОБА_4, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність стягнення із спеціального фонду Державного бюджету України сплаченого заявниками судового збору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційних скаргах, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М.Завгородня

В.М. Коротун