Номер провадження: 22-ц/785/1778/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Станкевича В.А., Сидоренко В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банку «ПриватБанк» (, рахунок №3111, МФО 305299) заборгованість за договором №б/н від 31.01.2006 року у загальному розмірі 30258 (тридцять тисяч двісті пятдесят вісім) гривень 75 коп., яка складається із: 3996 (три тисячі девятсот девяносто шість) гривень 40 коп. - заборгованість за кредитом; 24345 (двадцять чотири тисячі триста сорок п'ять) гривень 27 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 (пятсот) гривень штраф (фіксована частина); 1417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 08 коп. штраф (процентна частина).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до судуапеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству ОСОБА_3 банку «ПриватБанк».

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно ст.. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, судом першої інстанції було достовірно встановлено, що за договором №б/н від 31.01.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а ОСОБА_2 зобовязався здійснювати щомісячне погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 48,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява від 31.01.2006 року разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується його підписом в заяві на отримання кредиту.

Згідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості по кредиту, проценти за його використання, перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанні, передбаченому дійсним договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що жодних належних та допустимих доказів , згідно ст..ст.57-59 ЦПК України щодо підтвердження неналежності відповідачеві підпису в вищезазначених документах, які складають собою кредитний договір №б/н від 31.01.2006 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, не надані.

Крім того, судом визнано, що надані позивачем докази підтверджують обставини укладення між сторонами кредитного договору та заявлені вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості через неналежне виконання відповідачем договірних обовязків.

З поданих доказів та розрахунків заборгованості за кредитом, судом встановлено, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору №б/н від 31.01.2006 року в частині своєчасного повернення кредитних коштів та процентів за користуванням кредитом. В результаті неналежного виконання відповідачем договірних обовязків станом на 27.02.2014 року утворилась заборгованість за договором №б/н від 31.01.2006 року у загальному розмірі 30258 (тридцять тисяч двісті пятдесят вісім) гривень 75 коп., яка складається із: 3996 (три тисячі девятсот девяносто шість) гривень 40 коп. - заборгованість за кредитом; 24345 (двадцять чотири тисячі триста сорок п'ять) гривень 27 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 (пятсот) гривень штраф (фіксована частина); 1417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 08 коп. штраф (процентна частина).

Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Така заява може бути подана у суді апеляційної інстанції тільки за умови неналежного повідомлення сторони про розгляд справи в суді першої інстанції, що перешкодило цій особі скористатися своїм правом на подачу такої заяви суду першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги, які зводяться до того, що відповідач мав намір подати заяву про застосування строків позовної давності, то вказані доводи нічим не підтверджені та за наведених обставин вони не є підставами для скасування чи зміни рішення суду, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність перешкод у відповідача для надання відповідної заяви про застосування строку позовної давності та неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи в суді першої інстанції.

Крім того, з матеріалів справи та журналу судових засідань за 16 липня 2014 року, 29 липня 2014 року, 23 жовтня 2014 року, 05 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи, подавав та заявляв клопотання та заяви, проте правом подати заяву про застосування строку позовної давності не скористався, про що наголошено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року по даній справі , якою було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 18.08.2015 року , яким було відмовлено банку в задоволенні вимог через пропуск строку позовної давності.

Тому, виходячи з матеріалів справи з урахуванням вищевказаних правових норм, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано задовольнив в повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнув з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, з урахуванням обмежень, встановлених ст.. 303 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_4