Номер провадження: 22-ц/785/4188/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконними наказів, за апеляційною скаргою Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2017 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просила визнати незаконним та скасувати наказ начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», визнати незаконним наказ начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №142 від 23.06.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5Ю.», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебуває у трудових відносинах з відповідачем, виконує обовязки контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки.

Наказом начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» затверджено перелік посад, на осіб, що їх займають, поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» (Додаток 1) та надання декларацій про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру для яких є обовязковим.

До вказаного переліку віднесено, в тому числі, посаду контролера на КПП, з текстом якого вона ознайомлена не була. У лютому 2016 року адміністрація підприємства зобовязала її подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 року, від чого вона відмовилася, обґрунтовуючи тим, що дія вищевказаного закону на неї не поширюється.

Наказом начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №142 від 23.06.2016 року їй було оголошено догану за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а саме невиконання приписів ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Вважає вказані накази незаконними, оскільки антикорупційна програма на підприємстві з працівниками не обговорювалась, зокрема заходи з запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та перелік посад, які підпадають під дію Закону України «Про запобігання корупції», з визначенням необхідності та обґрунтованості таких дій.

Положення щодо дотримання антикорупційної програми до робочої інструкції чи правил внутрішнього трудового розпорядку не вносились. Вона не є субєктом декларування, свої трудові обовязки виконує належним чином, підстав для застосування до неї дисциплінарного стягнення за неподання декларації немає.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» №142 від 23.06.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки ОСОБА_3

Вирішено питання судових витрат. В решті позову відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку Ізмаїльська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту).

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, з 17.07.2013 року переведена контролером на контрольно-пропускному пункті загону загальної охорони морського порту служби морської безпеки (т.1 а.с.69).

Наказом ДП «Адміністрація морських портів України» (далі-ДП «АМПУ») №75 від 24.04.2015 року було затверджено та введено в дію антикорупційну програму ДП «АМПУ» (далі-Антикорупційна програма) (т.1 а.с.93-121).

Згідно Розділу 2 Антикорупційної програми її дія поширюється на працівників та посадових осіб апарату управління та відокремлених підрозділів (філій) ДП «АМПУ». Головним критерієм віднесення працівників юридичної особи публічного права до переліку посадових осіб, які підлягають перевірці за ознаками причетності до корупційних проявів, є наявність у їх посадових обовязках організаційно-розпорядчих або адміністративно-управлінських господарських функцій.

Працівниками підприємства, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції визнаються на рівні філії, крім визначених, і інші посади, передбачені штатними розкладами філій і мають організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції.

Наказом Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (далі-Філія) №234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» затверджено перелік посад, на осіб, що їх займають, поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (Додаток 1) та надання декларацій про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру для яких є обовязковим (т.1а.с.9), яким до вказаних осіб віднесено посаду контролера на КПП.

Із вказаним наказом позивач ознайомлений 06.01.2016 року згідно аркушу ознайомлення (т.1 а.с.131).

26.01.2016 року Філією видане розпорядження №02 «Про реалізацію державної антикорупційної політики в ІФ ДП «АМПУ» (а.с.122), яким зобовязано забезпечити створення та розміщення у мережевому ресурсі філії основних нормативно-правових актів антикорупційного законодавства, з яким позивач ознайомлений під підпис 03.02.2016 року (т.1 а.с.123).

01.04.2016 року на адресу керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області направлено інформацію про неподання станом на 01.04.2016 року субєктами декларування декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік, в тому числі ОСОБА_3А.(т.1 а.с.240).

08.06.2016 року на адресу Ізмаїльської Філії надійшло подання у порядку ч. 3 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», згідно якого з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або повязаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб було доручено провести службове розслідування, за результатами якого вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на КПП, в тому числі ОСОБА_3 (т.1 а.с.129).

Наказом ДП «АМПУ» №134 від 13.06.2016 року призначено службове розслідування ( т.1 а.с.11).

За результатами проведення службового розслідування складено акт №05 від 21.06.2016 року (а.с.12), з яким позивач ознайомлений під підпис.

Наказом Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» №142 від 23.06.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5Ю.» за вчинення правопорушення, повязаного із корупцією, а саме невиконання приписів ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» контролерам на КПП ЗОМП СМБ, в тому числі ОСОБА_3, оголошено догану (т.1 а.с.8).

Згідно із ч. 1, 3, 4 ст. 62 Закону України «Про запобігання корупції» (далі-Закон) антикорупційною програмою юридичної особи є комплекс правил, стандартів і процедур щодо виявлення, протидії та запобігання корупції у діяльності юридичної особи. Антикорупційна програма затверджується після її обговорення з працівниками юридичної особи. Текст антикорупційної програми повинен перебувати у постійному відкритому доступі для працівників юридичної особи. Положення щодо обовязковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів, правил внутрішнього розпорядку юридичної особи, а також можуть включатися до договорів, які укладаються юридичною особою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Закону антикорупційна програма юридичних осіб, зазначених у ч. 2 ст. 62 цього Закону, може містити, зокрема, положення про сферу застосування та коло осіб, на які поширюються її положення.

Згідно ч. 1 ст. 65 Закону за вчинення корупційних або повязаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч. 1 ст. 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Частиною 2 ст. 65 Закону передбачено, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, повязане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, повязаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

За ч. 3 ст. 65 Закону з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або повязаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 147 КупП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно ст. 12 Закону субєкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону субєкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону; спеціально уповноважені субєкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 3 Розяснення щодо застосування окремих положень Закону стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого Рішенням Національного агенства від 11.08.2016 року №3, під посадовими особами юридичних осіб публічного права (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. У цілях визначення субєктів декларування згідно із Законом слід застосовувати вужче тлумачення і вважати посадовими особами субєктами декларування лише тих працівників, на яких покладено відповідні обовязки на постійній основі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» (далі-Пленум) організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов'язки - це обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Аналогічні розяснення містяться у листі Міністерства юстиції України від 11.03.2014 року №1050-0-4-14-1111 щодо застосування антикорупційного законодавства.

Наказом філії №89 від 06.05.2015 року затверджено та введено в дію Робочу інструкцію контролера на КПП ЗОМП СМБ (т1 а.с.61-66), з якою позивач ознайомлена під підпис 10.05.2015 року (т.1 а.с.239).

Пунктом 3 Робочої інструкції передбачені обовязки контролера на КПП, зокрема: здійснювати пропуск через КПП осіб, транспортних засобів, вантажів, матеріальних цінностей по встановленим і належним чином оформленим документам; здійснювати огляд особистих речей у осіб, що проходять через КПП за їхньої згоди, а також оглядати транспортні засоби, вантажі та матеріальні цінності, що перевозяться на них; негайно доповідати начальнику команди ЗОМП СМБ про події, порушення по службі, змінах в обстановці, а також зроблених зауваженнях (п.п. 3.3, 3.4, 3.8).

Пунктом 4 Робочої інструкції визначені права контролера на КПП, зокрема: перевіряти документи у осіб на контрольно-пропускних пунктах, а також на всій території порту; не пропускати та затримувати транспортні засоби, вантажі, матеріальні цінності, які вони перевозять з порушенням встановленого порядку (п.п.4.2,4.4).

Основним критерієм віднесення відповідачем особи, що обіймає посаду контролера на КПП, до посадової особи юридичних осіб публічного права є виконання нею адміністративно-господарських функцій, а саме функції контролю за зберіганням майна.

Робочою інструкцію не встановлено обовязку контролера на КПП по установленню порядку зберігання майна підприємства чи забезпечення контролю за установленням порядку зберігання майна.

Інших доказів покладення на позивача такого обовязку відповідачем до суду не надано.

Таким чином, наказ №234 від 22.12.2015 року в частині поширення його дії на посаду контролера КПП є незаконним, а відтак незаконним є наказ №142 від 23.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролера на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, повязаного із корупцією, а саме невиконання приписів ст. 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції».

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_6