АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3409/16-ц 22-ц/774/208/К/17
Справа № 212/3409/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/208/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 34 (III) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача ОСОБА_5, в обґрунтування якого зазначив, що 14 червня 2015 року о 14:40 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_5, автомобіля «Шкода», держ.номер АЕ 8582 ЕА та автомобіля НОМЕР_2, який належить йому на праві власності та яким, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, мають право користуватись ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.07.2015 року ОСОБА_5 було визнано винним в скоєнні даної ДТП, він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено штраф у розмірі 340 грн. Відповідач свою провину не заперечував.

Належний відповідачу ОСОБА_5 автомобіль було застраховано у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», у звязку з чим страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 15945 грн.

Однак, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д14/06/15 від 17.06.2015 року, розмір матеріальних збитків, спричинених йому внаслідок пошкодження автомобіля, складає 56841,79 грн.

Таким чином вважає, що відповідач повинен йому відшкодувати частину завданих збитків, не сплачених страховою компанією, в розмірі 40896,79 грн., а також франшизу в сумі 500 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь суму матеріальної шкоди в загальному розмірі 41396,79 грн. а також 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була йому причинена незаконними та винними діями відповідача та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 21 листопада 2016 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 41396 грн. 79 коп., в порядку відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп., а також судові витрати по справі 3152 грн.40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Апелянт звертає увагу на те, що в рішенні суду зазначено, що в судовому засіданні був присутній позивач ОСОБА_2, однак останній не був присутній в суді та його інтереси представляв ОСОБА_7, повноваження якого, на його думку, не було підтверджено.

Також вважає, що позивачем не надано доказів понесених матеріальних витрат через відновлювальний ремонт автомобіля після ДТП, хоча машину відремонтовано, а судом не вирішено питання щодо передачі замінених запчастин, після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, тобто йому або страховій компанії, в якій на той час було застраховано його цивільну відповідальність.

На думку відповідача, наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження, не може бути доказом у справі, оскільки така експертиза не була призначена судом і вважає, що експертиза розміру шкоди не є доказом понесення витрат.

Крім того, апелянт вважає, що суд, при стягненні моральної шкоди, не врахував, що позивач не був учасником ДТП, автомобілем користувалась інша особа, яка поставила його у забороненому у паркуванні місці, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Факт завдання позивачу моральної шкоди вважає недоведеним та нічим не підтвердженим.

Також, на думку відповідача, судом не зясовано причини невиплати позивачу страховою компанією заподіяної шкоди в повному розмірі в межах страхового ліміту. Сама страхова компанія не була залучена до участі у справі в якості відповідача, у звязку з чим не було надано пояснень виплати позивачу суми страхового відшкодування не у повному обсязі.

Апелянт вважає безпідставним стягнення з нього витрат на проведення експертизи в сумі 1200 грн., оскільки, у разі існування полісу страхування цивільної відповідальності, зазначені витрати має сплачувати страхова компанія.

Також відповідач не погоджується з сумою стягнутого з нього судового збору в розмірі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру, оскільки в позовній заяві відсутні вимоги позивача немайнового характеру та такі вимоги не були предметом розгляду в суді.

Крім того, апелянт вважає, що сума 850 грн., яка стягнута з нього за складання позову не підтверджена ані договором, ані копією правовстановлюючого документу, який би підтверджував існування такого підприємства, працівник якого склав позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 липня 2015 року, яка не оскаржувалася та набрала законної сили, відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с.6).

Даною постановою встановлено, що водій ОСОБА_5, 14.06.2015 року, приблизно о 14.40 годині, керуючи транспортним засобом, марки «ВАЗ 21121», номерний знак «АЕ 63 06 СВ», по вулиці Конституційна, 5 м. Кривого Рогу, при цьому був не достатньо уважний, та не дотримавшись безпечного інтервалу, скоїв наїзд на автомобіль марки «Шкода», номерний знак «АЕ 85 82 ЕА», після чого проїхавши вперед скоїв наїзд на автомобіль «Хюндай» номерний знак «АЕ 17 48 ЕТ», після чого виїхав за межі проїжджої частини та скоїв наїзд на дерево, внаслідок чого автомобілі зазнали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_5 порушив п. п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 15 червня 2015 року сума матеріальної шкоди внаслідок ушкодження автомобіля «HUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 56 841,79 гривень. (а.с.9-27).

Автомобіль ОСОБА_5А був застрахований в ПАТ «Українська транспортна Страхова компанія» (а.с.7). Страховою компанією була розрахована сума страхового відшкодування, та, за мінусом франшизи 500 грн., позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 15945 грн. (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з обовязку відповідача відшкодувати заподіяні збитки у вигляді різниці між страховим відшкодуванням та розміром завданих збитків автомобілю позивача. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та судових витрат по справі

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Сторонами не заперечується, що 14 червня 2015 року о 14:40 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_5, автомобіля «Шкода», держ.номер АЕ 8582 ЕА та автомобіля НОМЕР_2, який належить позивачу на праві власності та яким, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, мають право керувати ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до правового висновку, який викладений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2808цс15), який в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин,право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 41396 грн. 79 коп., оскільки позивачем отримано від страховика ПАТ «Українська транспортна Страхова компанія» за пошкодження її автомобіля 15945 грн. страхового відшкодування, а загальна сума матеріального збитку становить 56841,79 грн., тому розрахунок фактичного розміру матеріальної шкоди має бути наступним: (56 841,79 грн./сума матеріального збитку/ - 15 945,00 грн. /відшкодована матеріальна сума ПАТ «Українська транспортна Страхова компанія» + 500,00 грн. /франшиза/).

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачеві матеріальної шкоди та судових витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна.

Крім того, статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

До судових витрат, як зазначено в п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, належать і витрати на правову допомогу.

На підставі вище наведеного колегія суддів погоджується з розміром морального відшкодування, який визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та засад розумності, та з розміром судових витрат по справі, які складаються із судового збору, витрат на правову допомогу та витрат на проведення авто товарознавчого дослідження.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в рішенні суду зазначено, що в судовому засіданні був присутній позивач ОСОБА_2, однак останній не був присутній в суді та його інтереси представляв ОСОБА_7, повноваження якого, на його думку, не було підтверджено, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2016 року в рішенні суду першої інстанції було усунуто описку й зазначено, що в судовому засіданні приймав участь саме представник позивача ОСОБА_7, повноваження якого передбачені нотаріально посвідченою довіреністю від 22.05.2016 року (а.с.4).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів понесених матеріальних витрат через відновлювальний ремонт автомобіля після ДТП, хоча машину відремонтовано, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В даному випадку відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що спростовують висновок експертного авто товарознавчого дослідження № Д14/06/15 від 17 червня 2015 року.

Крім того слід зазначити, що згідно ст. 143 ЦПК України, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, тобто не може призначити проведення експертизи за власною ініціативою.

Однак, відповідач клопотання про проведення судової авто товарознавчої експертизи не заявляв.

Крім того слід зазначити, що відповідачем, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено того факту, що пошкоджений автомобіль позивача повністю відремонтовано, та як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, автомобіль не відремонтовано.

Вище наведеним спростовуються доводи відповідача, що наданий позивачем висновок експертного автотоварознавчого дослідження, не може бути доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що позивач не був учасником ДТП, автомобілем користувалась інша особа, яка поставила його у забороненому у паркуванні місці, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Факт завдання позивачу моральної шкоди вважає недоведеним та нічим не підтвердженим також не приймаються до уваги колегією суддів.

Так, згідно п.3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна.

В даному випадку той факт, що позивач не знаходився за кермом належного йому автомобіля під час ДТП не спростовує того, що майну позивача спричинено матеріальну шкоду, що призвело до моральних страждань позивача.

Крім того, на думку колегії, виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив суму належної компенсації моральної шкоди позивачу, яка підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 1000 грн.

Посилання апелянта на те, що відповідальність за спричинену шкоду повинна нести страхова компанія в межах страхової суми в розмірі 50000 грн., а також те, що до участі у справі не залучено СК «Українська транспортна Страхова компанія», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст.509 ЦК та з урахуванням приписів ст.. 11, 22, 599, 1166 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого ;транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання, згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора

Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦК України, позивач скористався своїм правом та звернувся із позовом до відповідача, що не передбачає в даному випадку залучення третьою особою Страховика.

Доводи апеляційної скарги про те, що з нього безпідставно стягнуто витрати на проведення експертизи в сумі 1200 грн., оскільки, у разі існування полісу страхування цивільної відповідальності, зазначені витрати має сплачувати страхова компанія колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. п.4 ч.1 ст. 79 ЦПК України, витрати повязані, зокрема із проведенням експертиз, є судовими витратами та підлягають стягненню пропорційно до заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджується з сумою стягнутого з нього судового збору в розмірі 551,20 грн. за вимогу немайнового характеру, оскільки в позовній заяві відсутні вимоги позивача немайнового характеру та такі вимоги не були предметом розгляду в суді відхиляються колегією суддів, оскільки позивачем, відповідно до ч. 3 ст. 6 «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. (матеріальна шкода-майнова вимога) та 551,20 грн. (моральна шкода немайнова вимога).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу спростовуються квитанцією № 24 від 26.05.2016 року та вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Однак, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо передачі замінених запчастин, після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, тобто відповідачу або страховій компанії, в якій на той час було застраховано його цивільну відповідальність.

Так, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження від 15 червня 2015 року сума матеріальної шкоди внаслідок ушкодження автомобіля «HUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 56 841,79 грн., при цьому відповідно до таблиці 1.3 (а.с.21) заміні підлягають наступні деталі: бампер задній (код 2583), кронштейн бампера заднього лівого (код 2625), крило заднє ліве (код 3481), диск колеса заднього лівого (код 9551), ковпак колеса заднього лівого (код 9559), балку задню (код 9081), які, відповідно до вимог Закону, позивач повинен повернути відповідачеві після отримання відшкодування шкоди в сумі 41396 грн. 79 коп., на що суд першої інстанції уваги не звернув.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні із доповненням резолютивної частини рішення абзацом про зобовязання позивача після отримання відшкодування шкоди в сумі 41396 грн. 79 коп. від відповідача повернути йому наступні деталі: бампер задній (код 2583), кронштейн бампера заднього лівого (код 2625), крило заднє ліве (код 3481), диск колеса заднього лівого (код 9551), ковпак колеса заднього лівого (код 9559), балку задню (код 9081).

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2016 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту: «Зобовязати ОСОБА_2 після отримання відшкодування шкоди в сумі 41396 грн. 79 коп. від ОСОБА_5 повернути йому наступні деталі: бампер задній (код 2583), кронштейн бампера заднього лівого (код 2625), крило заднє ліве (код 3481), диск колеса заднього лівого (код 9551), ковпак колеса заднього лівого (код 9559), балку задню (код 9081).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: