233 № 233/5007/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н е/

13 червня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Наумик О.О., за участі секретаря Ліман С.М., Сухостовець Т.А., представника позивачів ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у поданій ними до суду позовній заяві просять визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Стара Миколаївка (Правдівка), вул. Садова (Свердлова), 56, пославшись на таке:

Їм (позивачам) на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.2008 р. належить жилий будинок, розташований у Костянтинівському районі, с. Стара Миколаївка (Правдівка), вул. Садова (Свердлова), 56, Донецької області.

За зазначеною адресою приблизно з 2008 року та по теперішній час зареєстрована колишня співмешканка ОСОБА_7 (сина позивачки ОСОБА_5І.) ОСОБА_6.

У 2010 року ОСОБА_7 розірвав стосунки з ОСОБА_6 та виїхав на постійне місце мешкання у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Якутія) Російської Федерації, де 23.05.2015 р. помер.

Саме з 2010 року ОСОБА_6 за вказаною вище адресою не мешкає, її місце знаходження невідомо. Особистих речей ОСОБА_6 у будинку немає.

Наявність зареєстрованої в належному їм будинку особи, а саме ОСОБА_6, тягне за собою порушення їх права, як власників, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того, вони вимушені переплачувати кошти за комунальні послуги, незважаючи на те, що ОСОБА_6 тривалий час не проживає за місцем реєстрації.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність за участі представника ОСОБА_1 На своїх вимогах, викладених в позовній заяві, наполягали, просили позов задовольнити.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити, зауваживши на тому, що жодним доказом не підтверджені доводи відповідачки про поважність відсутності її у спірному житловому приміщенні з 2012 року через необхідність догляду за її матірю ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_6 не є піклувальником ОСОБА_8, крім того, має достатню кількість родичів, які могли також брати участь у догляді ОСОБА_8 Тобто ОСОБА_6 мала реальну можливість приїжджати в с. Правдівка та приймати участь в утриманні будинку позивачів, в якому знаходиться спірне житлове приміщення, користуватися ним, сплачувати комунальні послуги, тощо.

Відповідачка ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнала за таких підстав:

З 2006 року вона почала спільно проживати з ОСОБА_7, з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах, а з 2007 року - за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Правдівка, вул. Свердлова, 56.

Власником цього будинку за життя був батько її цивільного чоловіка - ОСОБА_9.

Коли вони з цивільним чоловіком вирішили проживати в с. Правдівка, то сплатили кожному зі спадкоємців померлого на той час ОСОБА_9 по 1200 доларів США за відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_10.

Цим питанням займався її цивільний чоловік, проте їй відомо, що на той час право власності на спадковий будинок, в якому знаходиться спірне житлове приміщення, оформили на всіх спадкоємців, а в подальшому мали його переоформити на ОСОБА_7.

В цьому будинку вона постійно проживала та користувалася спірним житловим приміщенням кілька років, разом з цивільним чоловіком робила там капітальний ремонт.

З 2011 року вона стала проживати в орендованій нею квартирі в м. Донецьку, де навчався її син. Напередодні цієї події ОСОБА_7 поїхав до Росії на заробітки. Після його відїзду вона періодично проживала у спірному житловому приміщенні і користувалася ним.

На початку 2012 року вона стала проживати у своєї матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка страждає на хворобу серця і після перенесеного інсульту потребує постійного стороннього догляду, - за адресою: Донецька обл., Великоновосілківський район, с. Андріївка, провулок Толстого, 23. Саме за цією адресою вона мешкає і доглядає матір дотепер.

В спірному житловому приміщенні залишилися її речі, а саме: диван, два крісла, газова плітка чотирикамфорна «Елна», газовий котел «Атон» та інше. Більшість речей, що знаходяться в будинку, були придбані нею особисто.

Після вимушеного залишення нею спірного житлового приміщення вона за його технічним станом не слідкувала, участі в його утриманні не приймала.

Іншого житла окрім спірного вона не має. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за тих підстав, що спірні правовідносини регулюються статтею 405 ЦК України, якою передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Причини, за якими відповідачка не проживала у спірному житловому приміщенні понад встановлений законом річний строк, є поважними, тож підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, не має.

Також просив застосувати строк позовної давності, перебіг якого почався після спливу встановленого ст.405 ЦК України річного строку не проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні, тобто з 2011 року, тоді як з позовом до суду позивачі звернулися в 2015 році.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є зятем ОСОБА_6, зареєстрований з 1987 року по вул. Миру, 17 в с. Андріївка. Йому відомо, що ОСОБА_8 проживає приблизно з листопада 2012 року разом зі своєю донькою ОСОБА_6, яка доглядає за ОСОБА_8 після перенесеного останньою інсульту. ОСОБА_8 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Також в селі Андріївка проживають три сини та дві доньки ОСОБА_8 Діти часто відвідують ОСОБА_8 Йому відомо, що ОСОБА_8 потребує медичного догляду. До 2012 року за ОСОБА_8 доглядала його дружина - старша донька ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою ОСОБА_6, проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2008 року. ОСОБА_8 є її бабусею. З кінця 2012 року її мати та бабуся проживають разом. До цього часу мати проживала з ОСОБА_7 в с. Правдівка. Потім ОСОБА_7 поїхав за кордон. Після того, як бабуся перенесла інсульт, її мати наприкінці 2012 року поїхала до с. Андріївки доглядати за нею. Весь час її мати була разом із бабусею. Бабуся потребувала догляду, оскільки інколи не піднімалася, були періоди, коли в неї зникала пам'ять. По два-три тижні мати перебувала з бабусею в лікарні.

В с. Андріївці проживають також два її дядьки і тітка. Інколи ці родичі відвідують ОСОБА_8, але постійно доглядати ОСОБА_8 не можуть через те, що мають великі родини.

Коли її мати приїхала до с. Андрівїки, вона привезла свої особисті речі.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши надані сторонами докази у справі, дістає таких висновків.

Судом встановлено, що спірне жиле приміщення розташоване у будинку № 56 по вул. Садова (колишня - Свердлова) с. Стара Миколаївка (колишнє - Правдівка) Костянтинівського району Донецької області.

За копіями нотаріально посвідчених 08.05.2008 р. свідоцтв про право на спадщину за законом, копій Витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач ОСОБА_4 є власником 1/3 будинку №56 по вул. Садова (Свердлова) с. Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району (а.с.13), позивач ОСОБА_5 - власником 1/3 будинку зазначеного будинку (а.с.14), ОСОБА_7 також власником 1/3 будинку зазначеного будинку (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування, розпорядження своїм майном.

У спірному житловому приміщенні відповідно до Довідок, виданих Правдівською сільською радою 18.08.2015 р. за вих. №443 та 22.10.2015 р. за вих. №631, з 09.07.2008 р. зареєстрована зокрема ОСОБА_6 (а.с.16, 46).

Відповідач зареєстрована у спірному житловому приміщенні як член сімї співвласника ОСОБА_7 (цивільна дружина), на чому зауважили позивачі, і що підтверджено стороною відповідача.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим 28.05.2015 р. адміністрацією муніципального утворення «Поселок Светлый» Мірнінського району Республіки Саха /Якутія/ Російської Федерації, 23.05.2015 р. ОСОБА_7 помер (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини будинку № 56 по вул. Садова (колишня - Свердлова) с. Стара Миколаївка (колишнє - Правдівка) Костянтинівського району Донецької області, в якому знаходиться спірне житлове приміщення, яку прийняла ОСОБА_5 (мати померлого) шляхом звернення 09.09.2015 р. до нотаріальної контори, що вбачається з листа Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори від 24.11.2015 р. за №880/01-09 (а.с.50).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже зі смертю ОСОБА_7 і зміною права власності на належну померлому частину будинку, в якому знаходиться спірне житлове приміщення, відповідачка втратила статус члена сімї співвласника спірного житлового приміщення.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 Постанови від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що «під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації».

Оскільки відповідачка не є членом сімї позивачів як нових співвласників будинку, в якому знаходиться спірне житлове приміщення, та у відсутність волевиявлення останніх на це, то вона не має права на користування цим житловим приміщенням.

Крім того, відповідачка у спірному житловому приміщенні не проживає і ним не користується більше, ніж пять років, на що вказали позивачі та що також підтверджено відповідачкою.

Причину, з якої відповідачка не користується спірним житловим приміщенням в термін, що перевищує встановлений законодавством річний строк, не можна вважати поважною, оскільки хвороба матері відповідачки ОСОБА_8, з огляду на відсутність відповідного медичного висновку про потребу в сторонньому догляді та на наявність інших близьких родичів хворої, не позбавляли відповідачку можливості періодично користуватися спірним житловим приміщенням та виконувати обовязки з утримання цього житлового приміщення і підтримання його у належному житловому стані. Проте, відповідачка, як вбачається з її пояснень, з 2012 року фактично безперервно спірним житловим приміщенням не користувалася, обовязків по його утриманню і підтриманню його в належному житловому стані не виконувала.

Також суд вважає неспроможними доводи сторони відповідача щодо сплати кожному зі спадкоємців ОСОБА_9 - батька її цивільного чоловіка по 1200 доларів США кожному за відмову від спадщини у вигляді будинку №56 по вул. Садова (Свердлова) с. Стара Миколаївка (Правдівка) Костянтинівського району через не підтвердження цих доводів належними та допустимими доказами. Крім того, спору щодо права власності на зазначений будинок ані відповідачка, ані за життя її цивільний чоловік ОСОБА_7 не порушували.

Наявність речей в спірному житловому приміщенні, що належать відповідачці, по-перше не доведена нею належними та допустимими доказами, а по-друге, наявність особистих речей в спірному житловому приміщенні сама по собі не свідчить у даному випадку про збереження права користування спірним житловим приміщенням за відповідачкою.

Щодо доводів сторони відповідача про сплив строків позовної давності відносно вимог визнання права відповідачки на користування спірним житловим приміщенням втраченим:

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦПК України, загальний строк позовної давності становить три роки.

За приписами п.1 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Дійсна позовна вимога випливає із порушення особистих немайнових прав позивачів, тож позовна давність на вимогу визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не поширюється.

Крім того, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.36 Постанови від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

За наведених підстав суд дістає висновку, що відповідачка втратила право користування спірним житловим приміщенням і її належить визнати такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку №56 по вул. Садовій (колишня - Свердлова) с. Стара Миколаївка (колишня Правдівка) Костянтинівського району Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя