08.06.2017 року Першотравневий районний суд
головуючого судді Демочко Д.О.
при секретарі Цукановій Л.П.
позивачки ОСОБА_1
представника позивачки ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просила суд визнати за нею, ОСОБА_1, 1971 року народження (І.Н. НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на 1/2 частку житлового будинку № 6 з відповідними до нього господарськими будівлями спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 та витребувати з Першотравневої державної нотаріальної контори копію спадкової справи на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.
За наявними у позивачки відомостями, житловий будинок № 6 з відповідними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 на праві приватної власності (на підставі свідоцтва про право власності на будівлю) належав ОСОБА_5.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на вище вказаний житловий будинок з відповідними до нього господарськими будівлями та спорудами.
Своїм заповітом ОСОБА_5 призначила ОСОБА_3 та іншу особу, яка позивачці не відома, своїми спадкоємцями на все належне їй майно в рівних частках, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, і на те, що буде належати їй на день смерті і на все те, що згідно із законом вона має право.
Спадщина відкрилася за заповітом і за законом, так як один із спадкоємців за заповітом, а саме невідома для неї особа не подала заяву про прийняття спадщини за заповітом в установлений законом термін, а також не проживала зі спадкодавцем на момент смерті і розсуд позивачки не може вважатися такою, що прийняла спадок.
Таким чином, як вважає позивачка, на момент смерті своєї матері ОСОБА_3 був спадкоємцем за заповітом на спадкове майно своєї матері і спадкоємцем за законом, через не прийняття спадщини іншим спадкоємцем за заповітом. Крім нього, як зазначено у позові, інших спадкоємців за законом і на обов'язкову частку більше не має.
На думку позивачки, з урахуванням частки спадкоємця за законом і заповітом, спадкове майно повинно було бути розподілено наступним чином:
1/2 частина домоволодіння належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, інша 1/2 частина дісталася у спадок за законом останньому, однак з невідомих для неї причин свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку домоволодіння йому видано не було.
Позивачка також вважає, що відповідач, з підстав зазначених вище, після смерті своєї матері, будучи спадкоємцем за заповітом і за законом, був власником всього домоволодіння АДРЕСА_1
24.06.2003 року ОСОБА_3, діючи через свого представника по довіреності ОСОБА_6, подарував ОСОБА_7 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вона стала співвласницею спірного житлового будинку та з цього ж часу стала проживати у ньому. При цьому, з причини відсутності розділу в натурі по частках житлового будинку і відсутності порядку користування цим будинком між співвласниками, вона вступила в управління та володіння всім нерухомим майном, розташованим за вказаною адресою.
Позивачка наполягала, що відповідач після відкриття спадщини в будинку не проживав, обов'язки, визначені ст. 150 ЖК України та ст.319 ЦК України, не виконував, як і не реалізовував свої права по відношенню до частини свого нерухомого майна. Інший співвласник протягом усього часу з моменту придбання нею частини будинку на території садиби ніколи не з'являвся. До того ж, вона повністю бере участь у витратах з управління, утримання та збереження спільного майна: регулярно проводить поточний ремонт всього будинку, змінила повністю електропроводку та зробила стяжку підлоги.
В судовому засіданні, позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням.
Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначених у главі 24 Цивільного кодексу України (ст. ст. 328-345 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Судом з'ясовано, що житловий будинок № 6 з відповідними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, на праві приватної власності (на підставі свідоцтва про право власності на будівлю № 222, виданого виконкомом Першотравневої районної ради народних депутатів 03.10.1988 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.05.2003 року в книзі № 8 ЗАПИС № 7) належав ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.16,9).
За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений Мелекінською сільською радою народних депутатів 22.11.1991 року, зареєстрований у реєстрі за № II-ООХ, яким призначила ОСОБА_3 та іншу особу спадкоємцями належного їй будинку(а.с.16).
Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області С.Ф. Чічековим, ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса для отримання належної йому спадщини у вигляді 1/2 частини домоволодіння з відповідною частиною будівель подвір'я, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці 1504 кв.м. Мелекінської сільської ради народних депутатів(а.с.16).
Договором дарування від 24.06.2003 року, ОСОБА_3, діючи через свого представника по довіреності ОСОБА_6, подарував ОСОБА_7 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.7).
З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2003 року та технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрованого в Першотравневому БТІ вбачається, що власниками даного будинку у цілій частині спочатку була ОСОБА_5, потім ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частки, а на теперішній момент ОСОБА_1 - належної ОСОБА_3 1/2 частки. При цьому частки будинку не виділені в натурі (а.с.8,11-15).
Актами та довідками виконавчого комітету Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області від 27.02.2017 року, 30.03.2017 року, чеками та квитанціями підтверджено, що ОСОБА_3 з 1996 року у будинку не проживає, а з 2004 року проживає та управляє майном ОСОБА_1, сплачує комунальні платежі та податки, веде поточний ремонт (а.с.17-20,23-35).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання щодо визнання права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і правильного вирішення спору, та які повинен довести сам позивач, є законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість та давність володіння, а також безперервність володіння.
Однак, майно, яке позивачка просить визнати за нею на праві власності за набувальною давністю, взагалі не є індивідуально визначеним, складає частину цілого будинку, а тому позивачка не мала правових підстав ототожнювати себе з власником саме цього майна, що на думку суду, саме по собі унеможливлює визнання на нього права власності в порядку набувальної давності.
За таких підстав, суд вважає, що строк користування позивачкою частиною будинку АДРЕСА_1, не є строком давнісного володіння за ст. 344 ЦК України, а тому для захисту своїх прав позивачка помилково обрала інститут набувальної давності.
Щодо позовної вимоги про витребування з Першотравневої державної нотаріальної контори копії спадкової справи на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вона також не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 137 ЦПК України, у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Однак, ні позивачка та ні її представник не надали до суду доказів, які б свідчили про виникнення у них складнощів в отриманні необхідних даних у нотаріуса, крім цього, як пояснив представник позивачки, останні взагалі не звертались до нього.
Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 131, 137, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 356, 392 ЦК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити у повному обсязі.
Повний текст рішення виготовлено 13 червня 2017 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Першотравневий районний суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.О. Демочко