УХВАЛА

іменем україни

7 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Лисянської селищної ради Черкаської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром», комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 про визнання договорів частково недійсними, переведення прав покупця, визнання рішення селищної ради частково недійсним та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 квітня 2016 року, додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року ОСОБА_6 придбав у товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» (далі - ТОВ «Мегапром») приміщення котельні, розташованої в приміщенні будівлі АДРЕСА_1. На час укладення цього договору він був і є власником 21/50 частини вказаної будівлі, зокрема підвального приміщення та всіх комунікацій будівлі, у тому числі і опалення приміщення. Вважав, що відповідно до ст. 362 ЦК України мав переважне право на купівлю котельні, як співвласник приміщення, проте про його продаж дізнався у січні 2009 року під час передачі товариству приміщень №№ 1, 2 входу з лівого крила вказаної будівлі. Також вважав незаконним рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 22 лютого 2006 року № 54, яким за ТОВ «Мегапром» визнано право власності на приміщення газової котельні по АДРЕСА_1, незважаючи на те, що відповідно до листа ТОВ «Мегапром» газова котельня розташована по АДРЕСА_2, а не АДРЕСА_1. Також вважав неправомірним договір купівлі-продажу, укладений 7 вересня 2005 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Мегапром», у частині купівлі приміщення коридору № 1 на другому поверсі будівлі, оскільки це приміщення передбачає прохід із загального входу будівлі на другий і третій поверхи, зокрема до належної йому квартири на третьому поверсі. Приміщення коридору, придбане ОСОБА_6, є допоміжним приміщенням і не є відокремленим майном, тому товариство не мало права його відчужувати відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків».

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, перевести на нього права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу приміщення котельні від 11 квітня 2006 року та визнати за ним право власності на це приміщення; стягнути з нього на користь ОСОБА_6 8 450 грн; визнати договір купівлі-продажу від 7 вересня 2005 року у частині придбання приміщення коридору частково недійсним; стягнути з ТОВ «Мегапром» на користь ОСОБА_6 4 707 грн 26 коп. вартості коридору; визнати рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 22 лютого 2006 року № 54 в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на спірну котельню, розташовану по АДРЕСА_1; зобов'язати Лисянську селищну раду Черкаської області винести рішення щодо уточнення зазначеного в рішенні цієї ради від 22 лютого 2006 року № 54 адреси розміщення спірної котельні; зобов'язати Звенигородське Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації здійснити реєстрацію права власності за ТОВ «Мегапром» на газову котельню, розташовану по АДРЕСА_2.

Ухвалою Звенигордського районного суду Черкаської області від 15 липня 2015 року замінено відповідача ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на його правонаступника - ОСОБА_4

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договорів частково недійсними та переведення прав покупця відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати за надання правової допомоги в сумі 24 846 грн 43 коп.

Додатковим рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Лисянської селищної ради Черкаської області від 22 лютого 2006 року № 54 в частині визнання за ТОВ «Мегапром» права власності на приміщення газової котельні, розташоване по АДРЕСА_1; зобов'язання Лисянської селищної ради Черкаської області ухвалити рішення про уточнення у вказаному рішенні селищної ради адреси розміщення приміщення газової котельні, на яку визнано право власності за ТОВ «Мегапром» з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2; зобов'язання Звенигородського відділення Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації здійснити реєстрацію права власності за ТОВ «Мегапром» на газову котельню, яка розташована по АДРЕСА_2 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 квітня

2016 року та додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено неправомірність договорів купівлі-продажу та дій й рішень селищної ради, оскільки коридор другого поверху призначений для обслуговування приміщень, розташованих на другому поверсі, де позивач не має власного приміщення. Приміщення котельні є окремою будівлею, збудованою ТОВ «Мегапром» та введено в експлуатацію у 2006 році, отже, воно є окремим нежитловим приміщенням, а не спільною власністю.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що 3 грудня 2002 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Мегапром» було укладено договір купівлі-продажу 21/50 частини виробничої будівлі, що розташована по АДРЕСА_2.

Згідно з протоколом зборів учасників ТОВ «Мегапром» від 7 червня 2005 року № 9 вирішено продати ОСОБА_6 кімнату № 2 площею 16,2 кв. м, кімнату № 3 площею 13,1 кв. м, кімнату № 4 площею 68,1 кв. м, кімнату № 5 площею 7 кв. м, коридор № 1 площею 37, 3 кв. м, що розташовані на другому поверсі нежилого приміщення по АДРЕСА_2.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 8 червня 2005 року ТОВ «Мегапром» продало, а ОСОБА_6 придбав 2/25 частини нежитлової будівлі, що знаходиться за вказаною адресою та складається з: кімнати № 11 площею 93,9 кв. м; кімнати №12 площею 22,5 кв. м. Загальна площа приміщень, які розташовані на другому поверсі триповерхової будівлі та мають загальний вхід через перший поверх, становить 116,4 кв. м. Нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 2 900 кв. м.

Згідно договору купівлі-продажу від 7 вересня 2005 року ТОВ «Мегапром» продало, а ОСОБА_6 придбав 1/10 частини вказаної нежитлової будівлі, яка складається з: кімнати № 2 площею 16,2 кв. м; кімнати № 3 площею 13,1 кв. м; кімнати № 4 площею 68,1 кв. м, кімнати № 5 площею 9,0 кв. м та коридору № 1 площею 37,3 кв. м. Загальна площа приміщень, які розташовані на другому поверсі триповерхової будівлі та мають загальний вхід через перший поверх, становить 143,7 кв. м.

Рішенням Лисянської селищної ради Черкаської області від 22 лютого 2006 року № 54 право власності на приміщення газової котельні, розташоване по АДРЕСА_1 визнано за ТОВ «Мегапром», якому 20 березня 2006 року Лисянською селищною радою Черкаської області видано свідоцтво про право власності на вказане приміщення.

За договором купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року ТОВ «Мегапром» продало, а ОСОБА_6 придбав нежитлову будівлю - котельню, що розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 червня 2008 року договір купівлі-продажу від 3 грудня 2002 року визнано недійсним в частині продажу приміщень №№ 1, 2, що розташовані на першому поверсі вказаної виробничої будівлі.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисянського районного управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 2 лютого 2012 року спадщину після смерті ОСОБА_6, до складу якої також входить спірна нежитлова будівля прийняла його дружина - ОСОБА_7

Вирішуючи спір, суди вірно виходили із того, що відповідно до договорів купівлі-продажу приміщень на другому поверсі нежитлової будівлі, що знаходиться по АДРЕСА_2 всі кімнати на другому поверсі перебувають у власності ОСОБА_6, а коридор на другому поверсі є допоміжним приміщенням для обслуговування кімнат другого поверху, де позивач не має у власності кімнат. При цьому право ОСОБА_3 на користування належними йому приміщеннями, що розташовані на третьому поверсі спірної будівлі внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 7 вересня 2005 року, не є порушеними, оскільки місцем доступу до цих приміщень є сходові клітини, які перебувають у спільній власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Згідно зі ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Суди наведене врахували та вірно вважали, що підстави для визнання договору купівлі-продажу від 7 вересня 2005 року відсутні з огляду на недоведеність позивачем порушення його прав внаслідок укладення цього правочину, що є обов'язковою умовою згідно вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України.

Також є вірним висновок судів про відсутність підстав для переведення на позивача прав покупця за договором купівлі-продажу від 11 квітня 2006 року, визнання за ним права власності на приміщення котельні та стягнення з нього на користь ОСОБА_6 вартості котельні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі ст. 356 цього Кодексу власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переваженого права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Суди вірно вважали, що підстав для застосування вказаної норми закону немає з огляду на те, що спірне приміщення побудовано за окремим архітектурним проектом, розробленим Лисянською проектно-виробничею групою, який затверджено 16 листопада 1998 року відділом архітектури Лисянської районної державної адміністрації. Згідно акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 7 лютого 2006 року є окремою будівлею та було введено в експлуатацію на підставі акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 7 лютого 2006 року. Крім того, цьому приміщенню присвоєно інший номер будинку, а саме АДРЕСА_1, що дає підстави вважати його окремим приміщенням. При цьому позивачем не доведено розташування спірної котельні по АДРЕСА_2.

Позивач був співвласником нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 з 3 грудня 2002 року і не оспорював право власності ТОВ «Мегапром» на приміщення котельні, набуте останнім у 2006 році.

Саме з цих підстав суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання рішення селищної ради від 20 лютого 2006 року, зобов'язання Лисянську селищну раду Черкаської області вчинити дії та зобов'язання органу бюро технічної інвентаризації здійснити реєстрацію права власності за ТОВ «Мегапром» на газову котельню, розташовану по АДРЕСА_2.

Також суди дійшли правильного висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, оскільки вони належним чином документально підтверджені і їх розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Суд здійснив детальний розрахунок цих сум, враховуючи, що справа знаходилась в суді з липня 2009 року і відповідач поніс відповідні витрати.

При цьому суд вірно застосував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» й вимоги ст. 88 ЦПК України.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків апеляційного суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 8 квітня 2016 року, додаткове рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик