АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання дій протиправними, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», у якому просив визнати протиправними дії Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» щодо звільнення позивача з займаної посади, скасувати наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 26.07.2016 №225К як незаконний, поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу контрактів №2 Департаменту №4, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Справа №761/30123/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/5743/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 26 липня 2016 року №225К позивача було звільнено з роботи з 26 липня 2016 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Позивач вважає дії відповідача щодо звільнення позивача неправомірними та такими, що порушують його права оскільки позивачеві не було запропоновано вакантних посад на підприємстві, відповідач не виконав обов'язку щодо вжиття заходів по працевлаштуванню працівників.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, судом не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом відповідача про прийняття на роботу від 05 січня 2015 року № 01к-VІ-0000450 ОСОБА_2 було прийнято на посаду головного спеціаліста відділу контрактів №4з 05 січня 2015 року.

12 квітня 2016 року адміністрація відповідача звернулась до Ради трудового колективу відповідача з повідомленням про прийняття рішення щодо скорочення чисельності та штату працівників (т.1 а.с. 31 ).

Рада трудового колективу відповідача протокольним рішенням №36-1 uim від 22 квітня 2016 року погодилась з рішенням адміністрації відповідача щодо скорочення чисельності та штату працівників підприємства. (т.1, а.с. 32).

13 травня 2016 року відповідачем було видано наказ №108 «Про скорочення чисельності і штату працівників та внесення змін до структури та штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»(т. 1 а.с. 34).

Листом Державного концерну «Укроборонпром» від 24 травня 2016 року вих.№UOP-6.2-5088 було погоджено структуру та штатний розпис відповідача (т.1, а.с. 41).

24 травня 2016 року відповідачем було видано наказ №119, відповідно до пункту 1 якого нові структура та штатний розпис вводились в дію з 01 серпня 2016 року (т.1, а.с.42).

13 травня 2016 року наказом генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 107 було створено Тимчасову комісію для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (т.1 а.с. 180).

24 травня 2016 року Протоколом Тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці було визначено перелік працівників стосовно яких законодавством встановлена пряма заборона на звільнення та перелік працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, до числа яких позивач не увійшов (т.1, а.с. 42).

Повідомленням головному спеціалісту відділу контрактів №2 Департаменту №4 ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», яке підписане генеральним директором відповідача 26 травня 2016 року позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників (т. 1, а.с. 43). Зазначеним повідомленням позивача також було поінформовано про відсутність вакантних посад, що відповідають кваліфікації позивача.

Протоколом №107uim від 19 липня 2016 року Рада трудового колективу надала згоду на розірвання трудових відносин з позивачем з 26 липня 2016 року (т.1, а.с.233).

Наказом ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» № 225К від 26 липня 2016 року позивача було звільнено із займаної ним посади з 26 липня 2016 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (т. 1 а.с. 44).

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Відповідача, затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» від 23.09.2014, ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» є державним комерційним підприємством.

Згідно з положеннями статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Виходячи зі змісту пункту 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Посада, яку займав позивач містилася в штатному розкладі, затвердженому генеральним директором ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 11.02.2016 року, погодженому генеральним директором Державного концерну «Укроборонпром» 11.02.2016 року та введеному в дію наказом відповідача від 19.02.2016 року №32 (т.1, а.с. 47 - 51). Відповідно до вказаного штатного розкладу штат відповідача налічував 167 одиниць. В новому штатному розписі відповідача, затвердженому генеральним директором ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» 13.05.2016 року, погодженому генеральним директором Державного концерну «Укроборонпром» 24.05.2016 року та введеному в дію наказом №119 від 24.05.2016 року, штат відповідача налічує 132 одиниці (т.1, а.с. 52 - 56). Відповідно до Службової записки №6/88 від 14.09.2016 у відповідача відбулось зменшення кількості посад на 35 одиниць (т. 1, а.с. 46).

Позивача було звільнено 26 липня 2016 року (т.1, а.с. 44), про наступне вивільнення відповідач попередив позивача 26 травня 2016 року (т.1, а.с. 43).

Вказане попередження позивача було здійснене відповідачем за два місяці до його звільнення, тобто у відповідності з частиною 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі N 6-491цс15, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

З моменту попередження позивача про наступне вивільнення та до дати його звільнення вакантними були 5 посад: заступник генерального директора, начальник відділу інформаційного забезпечення та зв'язку, водій автотранспортних засобів, головний спеціаліст управління безпеки, головний спеціаліст відділу інформаційного забезпечення та зв'язку. Вказане підтверджується засвідченою копією Службової записки від 11.10.2016 №6/95 управління роботи з персоналом та документообігу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» (т.1, а.с. 70).

Встановивши, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, та те, що вказана обставина також підтверджується і новим штатним розкладом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відповідачем, проведено без порушенб закону, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Так, позивачеві була запропонована одна з 5 вакантних посад, а саме - посада водія, від якої позивач відмовився. В той же час, на сторінці 13 Військового квитка позивача, а саме в пункті 26 «Найменування посади і військово-облікової спеціальності (посадова кваліфікація)» зазначено «Водій автомобілів».

Відмова позивача від зайняття посади водія підтверджується Пропозицією головному спеціалісту відділу контрактів №2 Департаменту №4 ОСОБА_2 (т.1, а.с. 78).

Що стосується решти 4 вакантних посад, то відповідач не відповідав вимогам, що ставились до вказаних посад та не міг виконувати відповідну роботу з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Враховуючи освіту, кваліфікацію та досвід роботи Позивача, вказані ним в Особовому листку по обліку кадрів (т.1, а.с. 71) та зазначені в копії трудової книжки позивача (т.1 а.с. 7), беручи до уваги копії дипломів про освіту позивача (т.1, а.с. 108-109), ОСОБА_5 не відповідав вимогам, зазначеним в посадових інструкціях до вказаних вище посад.

Однією з вимог посадової інструкції заступника генерального директора (т. 1, а.с. 73), якій не відповідав позивач був не менш, ніж п'ятирічний досвід роботи на посадах керівників або заступників керівників підприємств.

Однією з вимог посадової інструкції начальника відділу інформаційного забезпечення та зв'язку (т.1, а.с. 74) , якій не відповідав позивач був не менш, ніж п'ятирічний досвід роботи в сфері інформаційних технологій.

Також позивач не відповідав вимозі посадової інструкції головного спеціаліста управління безпеки (т.1, а.с. 75) щодо досвіду роботи в правоохоронних органах або підрозділах безпеки підприємств всіх форм власності протягом не менш, ніж трьох років.

Не відповідав позивач і вимозі, що ставилась до кандидатів на посаду головного спеціаліста відділу інформаційного забезпечення та зв'язку(т. 1, а.с. 76), а саме - досвід роботи в сфері інформаційних технологій не менше трьох років.

Твердження позивача стосовного того, що йому мали бути запропоновані посади головного спеціаліста в Департаменті зовнішньоекономічної діяльності №1, Департаменті зовнішньоекономічної діяльності №2, Департаменті зовнішньоекономічної діяльності №3, Департаменті зовнішньоекономічної діяльності №4 є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Посади головних спеціалістів у вказаних вище департаментах не могли бути запропоновані позивачеві у зв'язку з наявністю згод працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» на переведення на вказані посади та призначення вказаних працівників на посади головних спеціалістів цих департаментів на підставі таких згод. На посади головних спеціалістів зазначених вище департаментів були призначені працівники ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» в порядку переведення з посад в структурних підрозділах, які ліквідовувались.

Посилання позивача щодо наявності в нього переважного права на залишення на роботі не підтверджені належними доказами та спростовуються Інформацією щодо продуктивності праці головних спеціалістів Департаменту № 4 від 20 травня 2016 року та Інформацією щодо рівня кваліфікації головних спеціалістів Департаменту № 4 станом на 24 травня 2016 року, аналіз яких дозволяє зробити висновок про те, що рівень кваліфікації та продуктивності праці позивача був одним з найменших в Департаменті №4. Відсутність в позивача переважного права на залишенні на роботі підтверджується також Протоколом Тимчасової комісії для визначення гарантій та переважного права на залишення на роботі працівників Підприємства у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці від 24 травня 2016 року, яким було визначено перелік працівників стосовно яких законодавством встановлена пряма заборона на звільнення та перелік працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, до числа яких Позивач не увійшов.

Не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами твердження позивача щодо порушення відповідачем підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу ІІ Колективного договору(т.1, а.с. 128), згідно з яким адміністрація ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» зобов'язується припинити укладання трудових договорів з новими працівниками за 3 місяці до початку масових звільнень. Крім того, відповідно до пункту 1.12 Колективного договору ані Рада трудового колективу, ані адміністрація відповідача (як сторони Колективного договору) не можуть в односторонньому порядку припинити виконання взятих на себе зобов'язань. Виходячи зі змісту пункту 1.13 Колективного договору рішення з основних питань, які є предметом Колективного договору приймаються за попереднім узгодженням Ради трудового колективу та адміністрації відповідача (сторони колективного договору). В матеріалах справи наявні докази (т.1, а.с. 81-84), якими підтверджується здійснення попередніх письмових узгоджень між Радою трудового колективу та адміністрацією відповідача в питанні прийняття осіб на посади, яким не відповідав позивач, а саме заступника генерального директора, начальника відділу інформаційного забезпечення та зв'язку та посади головного спеціаліста відділу інформаційного забезпечення та зв'язку, що відповідає положенням пунктів 1.12 та 1.13 Колективного договору. Більш того, прийняття на роботу осіб на посади, вимогам до яких не відповідав позивач не могло порушити трудових прав позивача.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем підпункту 2.2.10 п. 2.2. розділу ІІ Колективного договору(т.1, а.с. 128), згідно з яким адміністрація ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до вимог трудового законодавства зобов'язується вжити заходів по працевлаштуванню працівників, які звільняються не відповідають дійсності та спростовуються листом відповідача від 24 травня 2016 року № 27/6-4712 (т. 1, а.с. 80).

Крім того, чинним трудовим законодавством України не передбачено обов'язку роботодавця вживати заходів щодо працевлаштування працівників, які звільняються з роботи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: