СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь 8 250,00 грн., сплачені нею за договором оренди квартири і необгрунтовано, на думку позивача, утримувані відповідачем після розірвання такого договору, 15 000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

Так, позивач стверджує, що 29.11.2014 між сторонами укладено письмовий договір оернди квартири, яка належить на праві власності відповідачу. При цьому, позивач переконує, що до укладення даного договору вона не знала, що із себе представляє ця квартира, тільки після того, як вона переїхала, то виявила, що в квартирі створені для проживання не дуже зручні умови.

Позивач продовжує, що сторони домовилися, що сума орендної плати на місяць складає 5 500,00 грн., проте при укладенні договору позивач сплачує відповідачу лише 2 750,00 грн. за два тижні і половину від так званого "депозиту" в сумі 2 750,00 грн.

Будь-яких розписок при цьому сторони не складали.

Решту суми за грудень 2014 року позивач повинна була сплатити 15.12.2014, проте за сімйеними обставинами, змогла це зробити лише 23.12.2014. Позивач наполягає на тому, що сплатила 23.12.2014 відповідача загальну суму 8 250,00 грн., з яких борг за "депозит" 2 750,00 грн. та сума оренди за квартиру 5 500,00 грн. за другу половину грудня та першу половину січня.

Далі позивач продовжила, що 03.01.2015 сторони розірвали договір за взаємною згодою, проте відповідач сплачені нею кошти 23.12.2014 не повернула, хоча, переконує позивач, за умовами договору вона повинна була їх повернути.

Будь-які підтвердження сплати відповідачу грошових коштів 23.12.2013 в сумі 8 250,00 грн. надати не змогла.

В свою чергу, відповідач визнала позов на суму 2 750,00 грн., пояснила, що дійсно 23.12.2014 позивач хоча і з запізненням (не 15.12.2014 як за умовами вищезазначеного договору), але сплтила ці кошти за проживання в квартирі за другу половину грудня 2014 року. Будь-які інші оплати, окрім сплати клмунальних платежів, вона не робила, оскільки пояснила, що в неї напружена ситуація із грошима через перебування сина в іншому місці та необхідність навідувати його. Підтвердила, що 03.01.2015 було розірвано договір оренди її квартири, хоча позивач і не завчасно повідомила про свій намір його розірвати, але відповідач відповіла, що вона не заперечувала. На питання, чому вона не повернула відразу суму "депозиту", яка виступала гарантією за договором непошкодження речей відповідача, пояснила, що спочатку була приголомшена такою раптовістю розірвання відносин, а потям сама позивач не відразу повернула їй ключі за договором як це було передбачено умовами такого договору.

Щодо стягнення суми моральної шкоди, то відповідач заперечувала її стягнення, а позивач не змогла навести правову підставу, передбачену договором чи законом для такого стягнення.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В свою чергу згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судовим розглядом встановлено, що 29.11.2014 між сторонами укладено в письмовій формі договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу (а.с.11)

За умовами даного договору і сторони це не оспорюють орендна плата на місяць складає 5 500,00 грн. Між тим, під час укладення договору позивач сплатила відповідачу половину від цієї суми в розмірі 2 750,00 грн., а також було здійснено авансовий депозитний так званий платіж за ймовірне пошкодження майна відповідача в сумі 2 750,00 грн.

Будь-яких розписок сторони одна одній не давали, проте обидві визнають саме ці виплати одна одній.

Також за умовами договору сторони домовилися, що решт суми орендної плати за грудень 2014 року буде сплачена позивачем 15.12.2016, проте обвидві сторони не заперечують, що така оплата була здійснена 23.12.2014.

Зважаючи на те, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України того, що нею 23.12.2014 була сплачена відповідачу сума не 2750,00 грн., а 8 250,00 грн., то суд на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вважає доведеними обставини сплати лише 2 750,00 грн.

Згідно п.3.1 розділу 3 вищезазначеного договору, зокрема, останньому абзацу, сума сплаченого "депозиту" залишається у відповідача до моменту звільнення квартири та передачі ключів.

На час розгляду справи сторони також не заперечували, що позивач вже звільнила квартиру та передала ключі.

Твердження відповідача про те, що відповідач спочатку утримувала на законних підставах суму "депозиту" в розмірі 2 750,00 грн., сплачені 29.11.2014, оскільки нібито відповідач пошкодила її майно у вигляді акваріума, суд вважає неспроможними та недоведеними з боку відповідача.

Незважаючи на обов'язкове за вищезазначеним договором в разі дострокового його розірвання, а не за закінченням строку - 15.05.2015, визначення строку - 30 днів, коли позивач зобов'язана попередити відповідача про його одностороннє розірвання, обвидві сторони визнають, що він припинив свою дію за взаємною згодою сторін достроково 03.01.2015.

Згідно ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання в ньому та забезпечувати збереження житла і підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло (ст.815 ЦК України)

Розмір плати за користування житлом вставнолюється сторонам в договорі найму.

Зважаючи на викладене, слід констатувати, що сторони уклали договір у формі, яка визначена законом, обумовили в такому договорі конкретний його предмет, розмір плати та строк.

Також самі сторони вставили, що так званий авансовий платіж буде повернутий позивачу відповідачем після залишення квартири та передачі ключів.

Доводи позивача про те, що в квартирі були жахливі умови для проживання і що вона не бачила цю квартиру до того моменту, як було підписано даний договір, спростовано як показами свідків в судовому засіданні, зокрема, показами ОСОБА_3, який є ріелтором, за допомогою якого така квартира була здана в оренду, ОСОБА_4, який був на час укладення даного договору помічником ОСОБА_3, та ОСОБА_5, який є другом відповідача і приймав участь в пошуці як ріелтера для здачі її квартири, та к і в пошуці орендарів.

Також ці обставини не впливають на ухвалене судом рішення, оскільки позивач не довела не тільки ці обставини, але і не пояснила на що вони можуть вплинути по заявленим нею вимогам.

Суд наголошує на тому, що відсутність підтвердження передачі відповідачу 23.12.2014 будь-яких інших сум, окрім орендної плати за другу половину грудня 2014 року, яка визнана відповідачем, приводить суд до висновку про можливість стягнення лише цієї суми.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то у задоволенні цих вимог слід відмовити, оскільки таке стягнення не передбачено ні умовами договору оренди житлового приміщення, укладеного між сторонами, ні положеннями діючого законодавства. Сам факт розірвання договору не є підставою для такого стягнення.

Посилання на ч.1 ст.1167 ЦК України є помилковим, оскільки в ній мова йде про стягнення моральної шкоди, завданох фізичній особі непрвомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а в даних правовідносинах такої нправомірності не встановлено.

Згідно матеріалів справи позивач сплатила судовий збір в сумі 487,20 грн. та витрати на правову допомоги в сумі 1 500,00 грн., що підтверджується відповідно квитанціями та договором про надання юридичних послуг від 28.05.2015 та квитанцією про сплату за надання юридичних послуг адвокатом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України в разі часткового задоволення позовних вимог стягненню підлягають судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 213 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборнованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 2 750 (дві тисячісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 235 (двісті тридцять п'ять) грн. 04 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - В.С. Кицюк