Дата документу 13.06.2017

Справа № 334/6128/16-ц
Провадження № 2/334/738/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Адаменко К.В., за участю адвокаа Панченко С.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа Військова частина НОМЕР_1 про поновлення роботі, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши, що з 02.08.2010 р. по 08.05.2015 р. він працював слюсарем-ремонтником у відповідача.

08.05.2015 р. він був звільнений з займаної посади згідно з п.3 ст.36 КЗпП України, у звязку з призовом працівника на військову службу. Однак, його було призвано на строкову військову службу під час мобілізації, та відповідач звільнив його у порушення вимог закону, тому він просить суд поновити його на роботі на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду у ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь, стягнути з ПАТ „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його адвокат підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просять їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, надавши пояснення про те, що позивач був звільнений на підставі п.3 ст.36 КЗпП України, як такий, що призваний саме на строкову військову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, тому звільнення позивача відбулося на законних підставах.

Крім того, вважає, що позивач пропустив без поважних причин строк, визначений ст.233 КЗпП України, а саме місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи Військової частини НОМЕР_1 у заяві до суду проси розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши и їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно з наказом № 160 від 08.05.2015 року ОСОБА_1 звільнений з посади слюсаря-ремонтника ПАТ „Запоріжсталь згідно з п.3 ст.36 КЗпП України у звязку з призовом на військову службу (копія трудової книжки, наказ а.с.10.29,30).

З повістки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.33) слідує, що ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу і зараховано в команду № 257 згідно із Законом України „Про військовий обовязок і військову службу .

Згідно з довідкою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №704 від 24.03.2017 року (а.с.89) ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 17.02.2015 р. № 88/2015 „Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році, відповідно до Закону України „Про військовий обовязок і військову службу, призваний на строкову військову службу до лав Збройних Сил України.

Згідно з особовою карткою працівника ОСОБА_1 08.05 .2015 року був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку ( а.с. 32).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто 08.05.2015 року, підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову службу), крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Статтею 119 КЗпП України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто 08.05. 2015 року, передбачено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Із зазначеного вбачається, що законодавець чітко розмежовує строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до повістки , військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 11), довідки військового комісара №704 від 24.03.2017 р. ОСОБА_1 призвано на строкову військову службу до лав Збройних Сил України, і як військовослужбовця строкової служби призначено на посаду.

Отже, станом на 08.05. 2015 року, тобто на дату звільнення позивача, пунктом 3 ч. 1 ст. 36 та ч. 3 ст. 119 КЗпП України заборонено звільняти лише працівників. призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Однак, ця заборона не розповсюджувалась на ОСОБА_1 , який був призваний на інший вид військової служби - на строкову військову службу.

Суд враховує, що Законом України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», що набрав чинності 11 червня 2015 року, були внесені зміни до п.3 ст. 36 та ч.3 ст. 119 КЗпП України, ч.2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», які стосувались саме поширення гарантій для працівників, звільнених у зв`язку з призовом на різні види військової служби, в тому числі і на строкову військову службу.

Однак, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, Закон України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття цим законом чинності, тобто після 11 червня 2015 року, і тому не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, які виникли 08 травня 2015 року.

Враховуючи вищезазначене, правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа Військова частина НОМЕР_1 про поновлення роботі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.