Номер провадження: 22-ц/785/3765/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Журавльов О.Г.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності за апеляційною скаргою державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року,

встановила:

29 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» (далі - ДП МОУ «Південьвійськбуд») про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював на посаді начальника відділу по використанню основних фондів ДП МОУ «Південьвійськбуд». Наказом тимчасово виконуючого обовязки (далі - ТВО) директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» ОСОБА_5 від 29 січня 2016 року №12 «Про покарання ОСОБА_4П.» йому оголошено догану. Цей наказ позивач вважає незаконним (далі - оскаржуваний наказ).

В обґрунтування своїх ОСОБА_4 вказав про те, що перебуваючи у черговій відпустці, яку йому було надано на 20 календарних днів: з 14 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року, він у звязку з «виробничою необхідністю» був відкликаний з щорічної відпустки на 2 доби: з 22 по 23 січня 2016 року на підставі наказу ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 о/с.

ОСОБА_4 вказав, що наказ ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 о/с є незаконним, оскільки його видано всупереч вимогам КЗпП України, Закону України «Про відпустки».

Враховуючи незаконність наказу ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 о/с, невиконання ОСОБА_4 вимог керівника підприємства, що грунтуються на цьому незаконному наказі, не є порушенням трудової дисципліни, а тому не може бути підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності згідно з оскаржуваним наказом.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював на посаді начальника відділу по використанню основних фондів ДП МОУ «Південьвійськбуд». Наказом тимчасово виконуючого обовязки (далі ТВО) директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» ОСОБА_5 від 29.01.2016р. №12 «Про покарання ОСОБА_4П.» йому оголошено догану; цей наказ позивач вважає незаконним (далі оскаржуваний наказ).

В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що перебуваючи у черговій відпустці, яку йому було надано на 20 календарних днів - з 14 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року, він у звязку з «виробничою необхідністю» був відкликаний з щорічної відпустки на 2 доби з 22 по 23 січня 2016 року на підставі наказу ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18.01.2016р. №4 о/с. Позивач вказує, що наказ ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18.01.2016р. №4 о/с є незаконним, оскільки його видано всупереч вимогам ч.ч.1, 2 ст.71, ч.ч.6, 8 ст.79 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про відпустки». Враховуючи незаконність наказу ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18.01.2016р. №4 о/с, невиконання ОСОБА_4 вимог керівника підприємства, що грунтуються на цьому незаконному наказі, не є порушенням трудової дисципліни, а тому не може бути підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності згідно з оскаржуваним наказом. Крім того, наявні в оскаржуваному наказі посилання на те, що 26-27 січня 2016 року та у наступні дні мало місце вчинення ОСОБА_4 дисциплінарних проступків та винне невиконання ним трудових обов'язків, суперечить змісту ч.ч.1-2 ст.45 Конституції України та законодавству про працю, оскільки в період його перебування у відпустці на нього не могли покладатись трудові обовязки, тому не може йти мова про їх невиконання чи неналежне виконання працівником.

На думку позивача, незаконними є також посилання в оскаржуваному наказі на ту обставину, що у нього «знаходиться» частина грошових коштів, отриманих ним від ПАТ «Одеспродкомплекс» в якості орендної плати за грудень 2015 року та компенсації плати за землю у сумі 1 300грн., що належать ДП МОУ «Південьвійськбуд». Оскільки згідно посадової інструкції на нього не покладено жодних функцій чи обовязків, повязаних з операціями з готівковими коштами на підприємстві. Крім того, відповідач не має доказів наявності вини ОСОБА_4 та розміру матеріальної шкоди, заподіяної підприємству з вини працівника, а тому відсутня відповідна підстава для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати оскаржуваний наказ, яким ОСОБА_4 оголошено догану.

В судовому засіданні:

- представник позивача надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, на підставі наявних у справі доказів;

- представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обовязки директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» ОСОБА_5 від 29 січня 2016 року №12 «Про покарання ОСОБА_4П.», яким оголошено догану «за самоусунення та недобросовісне відношення до виконання посадових обовязків, за невиконання вимог посадової інструкції та за порушення вимог керівних документів по зберіганню грошових коштів на підприємстві начальнику відділу по використанню основних фондів ОСОБА_4».

Стягнуто з державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» в дохід держави судовий збір у розмірі 551 гривень 20 копійок.

Позов ОСОБА_4 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обовязки директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» ОСОБА_5 від 29 січня 2016 року №12 «Про покарання ОСОБА_4П.», яким оголошено догану «за самоусунення та недобросовісне відношення до виконання посадових обовязків, за невиконання вимог посадової інструкції та за порушення вимог керівних документів по зберіганню грошових коштів на підприємстві начальнику відділу по використанню основних фондів ОСОБА_4».

Позов ОСОБА_4 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обовязки директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» ОСОБА_5 від 29 січня 2016 року №12 «Про покарання ОСОБА_4П.», яким оголошено догану «за самоусунення та недобросовісне відношення до виконання посадових обовязків, за невиконання вимог посадової інструкції та за порушення вимог керівних документів по зберіганню грошових коштів на підприємстві начальнику відділу по використанню основних фондів ОСОБА_4».

В апеляційній скарзі державне підприємство Міністерство оборони України «Південьвійськбуд» просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказаний позов суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 71, 79, 135-3, 139, 233 КЗпП України, Закону України «Про відпустки», правильно виходив з наступного.

Між сторонами виникли трудові правовідносини, що регулюються положеннями КЗпП України та деякими іншими нормами трудового законодавства України.

На підставі наказу ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 16 січня 2014 року №4 о/с ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду начальника відділу по використанню основних фондів вказаного підприємства (а.с. 03).

Наказом ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 16 жовтня 2015 року №98 о/с встановлено з 16 жовтня 2015 року режим роботи начальника відділу по використанню основних фондів ОСОБА_4 неповний робочий тиждень: понеділок, середа, пятниця (а.с.04).

03 листопада 2015 року ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» затвердив посадову інструкцію начальника відділу по використанню основних фондів, з якою ОСОБА_4 ознайомлено під розписку (а.с. 05-06).

03.11.2015р. ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» затвердив посадову інструкцію начальника відділу по використанню основних фондів, з якою ОСОБА_4 ознайомлено під розписку (а.с.5-6).

На підставі наказу ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 12 січня 2016 року №1 о/с ОСОБА_4 вважався таким, що відбуває у чергову відпустку на 20 календарних днів: з 14 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року (а.с. 07).

Наказом ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 (по особовому складу) у звязку з виробничою необхідністю ОСОБА_4 відкликано з щорічної відпустки на 2 доби: з 22 по 23 січня 2016 року.

У наказі від 18 січня 2016 року №4 о/с зазначено також про те, що невикористаними залишилося 13 діб щорічної відпустки працівника за період його роботи з 16 січня 2014 року по 15 січня 2015 року (а.с. 08).

Між сторонами виникли трудові правовідносини, що регулюються положеннями КЗпП та деякими іншими нормами трудового законодавства України.

Так, судом встановлено, що на підставі наказу ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 16.01.2014р. №4 о/с ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду начальника відділу по використанню основних фондів вказаного підприємства (а.с.3).

Наказом ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 16.10.2015р. №98 о/с встановлено з 16.10.2015р. режим роботи начальника відділу по використанню основних фондів ОСОБА_4 неповний робочий тиждень: понеділок, середа, пятниця (а.с.4).

03.11.2015р. ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» затвердив посадову інструкцію начальника відділу по використанню основних фондів, з якою ОСОБА_4 ознайомлено під розписку (а.с.5-6).

На підставі наказу ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 12.01.2016р. №1 о/с ОСОБА_4 вважався таким, що відбуває у чергову відпустку на 20 календарних днів - з 14 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року (а.с.7)).

Наказом ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18.01.2016р. №4 (по особовому складу) у звязку з виробничою необхідністю ОСОБА_4 відкликано з щорічної відпустки на 2 доби з 22 по 23 січня 2016 року. У наказі від 18.01.2016р. №4 о/с зазначено також про те, що невикористаними залишилося 13 діб щорічної відпустки працівника за період його роботи з 16 січня 2014 року по 15 січня 2015 року (а.с.8).

Суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що наказ ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року № 4 (по особовому складу) є незаконним, з урахуванням наступного.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Отже, законом передбачено, що поділ відпустки працівника на частини може відбутися тільки тоді, коли сам працівник просить про це у зв'язку з певними обставинами, які у нього склалися. Власник або уповноважений ним орган не вправі виступати ініціатором поділу відпустки працівника на частини. Без прохання та згоди працівника щодо поділу щорічної відпустки на частини керівник підприємства не вправі видати відповідний наказ. Крім того, поділ відпустки допускається за умови, що працівник зможе відпочити протягом не менш як 14 календарних днів безперервно.

Проте, наказ ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 (по особовому складу) про відкликання ОСОБА_4 з щорічної відпустки видано всупереч вищенаведеним вимогам закону, оскільки:

Проте, наказ ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18.01.2016р. №4 (по особовому складу) про відкликання ОСОБА_4 з щорічної відпустки видано всупереч вищенаведеним вимогам закону, оскільки:

- ОСОБА_4 не заявлялось прохання про поділ своєї щорічної відпустки на частини та не надавалась на це згода керівництву підприємства;

Проте, наказ ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18.01.2016р. №4 (по особовому складу) про відкликання ОСОБА_4 з щорічної відпустки видано всупереч вищенаведеним вимогам закону, оскільки:

- ОСОБА_4 не заявлялось прохання про поділ своєї щорічної відпустки на частини та не надавалась на це згода керівництву підприємства;

- раніше ОСОБА_4 уже було використано частину своєї відпустки тривалістю 7 календарних днів (з 14 січня 2016 року по 21 січня 2016 року), у звязку з чим, як зазначено в наказі від 18 січня 2016 року №4 о/с, невикористаними залишилося лише 13 діб щорічної відпустки, тобто основна безперервна частина відпустки ОСОБА_4 становить менше ніж 14 календарних днів.

Отже, наказ ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 о/с видано всупереч вимогам, що передбачені ч. 6 ст.79 КЗпП України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про відпустки», тому він є незаконним.

Крім того, що відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог ч. 6 ст. 79 КЗпП України та в інших випадках, передбачених законодавством.

Проте, як вбачається з п. 1 наказу ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд» від 18 січня 2016 року №4 о/с, а також зі змісту оскаржуваного наказу, необхідність відкликання ОСОБА_4 із щорічної відпустки та його залучення до роботи 23 січня 2016 року виникла у звязку з проведенням прийому-передачі справ та майна підприємства на підставі наказу департаменту державної власності Міністерства оборони України від 14 січня 2016р. №1 «Про створення комісії з передачі справ та майна державного підприємства Міністерства оборони України "Південьвійськбуд"».

Оскільки, відповідачем не доведено наявність передбачених законом підстав для видачі наказу про відкликання ОСОБА_4 з щорічної відпустки, районний суд правомірно вказав, що визначених законом підстав для видачі наказу про відкликання ОСОБА_4 з щорічної відпустки та його залучення до роботи 23 січня 2016 року насправді не існувало.

26 та 27 січня 2016 року ОСОБА_4 перебував у щорічній відпустці, яку надано йому саме для відпочинку, і в зазначений період на нього не могли покладатись трудові обовязки, то не може йти мова про їх невиконання чи неналежне виконання вказаним працівником.

В оскаржуваному наказі є посилання на ту обставину, що у позивача «знаходиться» частина грошових коштів, отриманих ним від ПАТ «Одеспродкомплекс» в якості орендної плати за грудень 2015 року та компенсації плати за землю у сумі 1 300 грн., що належать ДП МОУ «Південьвійськбуд».

Відповідно до посадової інструкції начальника відділу по використанню основних фондів, затвердженої 03 листопада 2015 року ТВО директора ДП МОУ «Південьвійськбуд», на начальника відділу по використанню основних фондів не покладено жодних функцій чи обовязків, повязаних з операціями з готівковими коштами на підприємстві (а.с. 05-06).

Між тим, відповідно до пункту 24 типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою державного комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 20 липня 1984 року №213, за погодженням з ВЦРПС, порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно зазначив, що на позивача не покладено жодних функцій чи обовязків, повязаних з операціями з готівковими коштами на підприємстві. Отже, відсутня відповідна підстава для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ, яким ОСОБА_4 оголошено догану, є незаконним.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 пропущено строк звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору, не заслуговують на увагу.

Так, ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскаржуваний наказ, яким ОСОБА_4 оголошено догану, видано 29 січня 2016 року. Ознайомився з ним позивач на початку лютого 2016 року. Отже, тримісячний строк для звернення позивача до суду за вирішенням даного трудового спору закінчувався на початку травня 2016 року.

За цих обставин, звернувшись з відповідним позовом, направленим поштою до суду 29 квітня 2016 року, ОСОБА_4 дотримано тримісячний строк, передбачений частиною першою ст. 233 КЗпП України.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» -відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2016 року року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_6

ОСОБА_3

ОСОБА_2