АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/510/15-ц Головуючий 1 інстанції Грінчук О.П.
Провадження № 22ц/790/1318/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Малінської С.М., Кіся П.В.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Територія виробництва», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Територія виробництва», треті особи: приватний нотаріус ХМНО Ємець І.О., реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно 18 договорів купівлі-продажу, він у 2011 році придбав у власність нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а саме: нежитлові приміщення підвалу І, ІІ загальною площею 38,8 кв.м. в літ. «А-4»; нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,1а,2,3,5-7,11,14-23,25-28, ІІІ,ІV,VІ площею612,9 кв.м.; 2-го поверху № 29-44, 44а, 45-53,99-108, VІІ, VІІІ площею 615,7 кв.м.; 3-го поверху № 54-61,61а,62,62а,63-67,67а,68,68а,69,69а,70-73,ІХ,х площею 630,9 кв.м.; 4-го поверху № 76-82,82А,83,86-88,91-95,97,98, ХІ,ХІІ площею 620,8 кв.м.; тех..поверху № 109-119, ХІІ, ХV площею 265,7 кв.м., загальною площею 2746,0 кв.м. в літ. «А-4»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1 площею 58,5 кв.м. в літ «Б-2»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25,60,61, ІІ, 26-33, 2-го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59 площею 5553,5 кв.м. в літ. «Б-2»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4 загальною площею 381,6 кв.м. в літ. «В-2»; - нежитлові приміщення антресолі № 5 площею 132,1 кв.м.; 2-го поверху № 6 площею 382,2 кв.м. в літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв.м.; - нежитлові приміщення № 13-18 загальною площею 206,3 кв.м. в літ. «Г-1»; - нежитлові приміщення № 1-12 загальною площею 236,4 кв.м. в літ. «Г-1»; - нежитлове приміщення № 2 загальною площею 154,0 кв.м. в літ. «Д-1»; - нежитлове приміщення № 1 загальною площею 240,6 кв.м. в літ. «Д-1»; нежитлові приміщення № 1,2 загальною площею 65,2 кв.м. в літ. «Е-1»; - нежитлові приміщення № 4-10 загальною площею 232,0 кв.м. в літ. «Е-1»; - нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5 загальною площею 15,7 кв.м. в літ. «К-2»; - нежитлові приміщеня № 1 загальною площею 64,9 кв.м. в літ. «К-2»; - нежитлові приміщення 2-го поверху № 3,4 загальною площею 21,1 кв.м. в літ. «О-2»; - нежитлові приміщення 1-го поверху № 1,2 загальною площею 23,4 кв.м. в літ. «О-2»; - 1.2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв.м.; - 1.2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв.м. Всі договори купівлі-продажу вказаного майна посвідчені приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. та зареєстровані у КП «Харківське БТІ». З метою отримання прибутку, від належного майна він також підписав договір оренди з ТОВ «УК «Адамант», яка сплачувала орендну платню до 2012 року. У листопаді 2012 році орендна платня перестала надходити, а невідомі особи заволоділи нежитловою будівлею.

Ним було встановлено, що за підробним дорученням громадянин Росії ОСОБА_7 05 вересня 2013 року отримав дублікати правовстановлюючих документів, а саме дублікати 18 договорів купівлі-продажу вказаного майна, та 19 вересня 2013 року підписав від його імені 18 договорів дарування, вказаного майна, ОСОБА_3, який в подальшому 21 грудня 2013 року продав це майно ТОВ «Територія виробництва», у власності якої воно перебуває і на цей час. Проте, оригінали правовстановлюючих документів він не втрачав, а тому підстав для видачі дублікатів у нотаріуса не було і дублікат з моменту видачі не мав сили документа, а був підробкою. На запит позивача нотаріус Наро-Фомінського округу Московської обласної нотаріальної палати Зуділіна І.М. повідомила, що від його імені не посвідчувала доручень на ім'я ОСОБА_7 та не отримувала нотаріальні бланки на яких було підроблено довіреності від імені позивача. Крім цього, рішенням Наро-Фоминского міського суду Московської області від 26 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання довіреності від 10 вересня 2013 року недійсною, задоволені.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати недійсним з моменту видачі дублікати 18 договорів купівлі-продажу, визнати недійсними 18 договорів дарування, витребувати з незаконного володіння спірне майно, визнати право власності та зобов'язати Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року у частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним з моменту видачі дублікатів 18 договорів купівлі-продажу майна залишено без змін. В іншій частині рішення суду скасоване, ухвалено нове рішення, яким визнано недійсними договори дарування нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, які укладені між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_9, та ОСОБА_3 19 вересня 2013 року. У задоволенні позову про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Територія виробництва» та визнання за ОСОБА_1 право власності на вказані нежитлові будівлі і зобов'язання Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати право власності на нежитлові приміщення - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року у частині вирішення позову про визнання недійсними з моменту видачі дублікатів 18 договорів купівлі-продажу майна, - залишено без змін. Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 06 червня 2011 року ОСОБА_1 за 18 договорами купівлі-продажу придбав у ЗАТ «Харківенергоремонт» нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

05 вересня 2013 року приватним нотаріусом Ємцем І.О. видано дублікати цих 18 договорів купівлі-продажу на підставі довіреності ОСОБА_1 від 29 серпня 2013 року на ім'я ОСОБА_9

19 вересня 2013 року на підставі 18 договорів дарування спірне майно передано у власність ОСОБА_3

19,20 та 21 грудня 2013 року на підставі 18 договорів купівлі-продажу право власності на спірні нежитлові приміщення набуло ТОВ «Територія виробництва».

На запит ОСОБА_1 нотаріус Наро-Фомінського нотаріального округу Московської обласної нотаріальної палати Зуділіна І.М. повідомила, що від імені ОСОБА_1 не посвідчувала ніяких доручень на ім'я ОСОБА_9 та не отримувала нотаріальні бланки, на яких було підроблено довіреності від його імені.

Рішенням Наро-Фомінського міського суду Московської області від 26 серпня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 07 вересня 2015 року, позов ОСОБА_10 до нотаріуса м.Апрєлєвка Московської області Зуділіної І.М. та ОСОБА_11 про визнання довіреності недійсною задоволено. Визнано довіреність від 10 вересня 2013 року, видану від імені ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_9 недійсною.

Скасовуючи рішення апеляційного суду в частині відмови у позові про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд касаційної інстанції вказав,що висновок про відмову у задоволенні позову про витребування майна є передчасним, оскільки не був досліджений оригінал листа, підписаного ОСОБА_1 на ім'я ФОП ОСОБА_13 від 29 жовтня 2013 року.

Згідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані чи змінені рішення судом касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому слід зазначити, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року N 5, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року визнано недійсними договори дарування нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, які укладені між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_9, та ОСОБА_3 19 вересня 2013 року.

Посилання відповідача на лист, підписаний ОСОБА_1 на ім'я ФОП ОСОБА_13 від 29 жовтня 2013 року, відповідно до змісту якого позивач повідомляє, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, які належали йому на праві власності, передані у власність ОСОБА_3 і достроково розриває договори оренди, колегією суддів не приймаються.

В судовому засіданні апеляційної інстанції були оглянуті 3 оригінали листів, підписані ОСОБА_1, а саме: два листи на ім'я ФОП ОСОБА_13 від 29 жовтня 2013 року, відповідно до змісту якого позивач повідомляє, що нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, які належали йому на праві власності, передані у власність ОСОБА_3 і достроково розриває договори оренди та на адресу ТОВ «Харківенергоремонт» про реструктуризацію заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду не заперечував, що на вказаних листах підпис ОСОБА_1, однак, пояснив, що у представника відповідача знаходились чисті листи паперу з підписами ОСОБА_1 Припускає, що на цих листах були виготовлені вищевказані листи, тобто, нанесений текст на аркуші з підписами ОСОБА_1

В судове засідання апеляційної інстанції особисто ОСОБА_1 не з'явився, представником позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надані письмові пояснення ОСОБА_1, підпис якого посвідчений 16.01.2017 року нотаріусом м.Москва Коніною О.В. (а.с.199-201 т.3), з якого вбачається, що ОСОБА_1 заперечує направлення вищевказаних листів на ім'я ФОП ОСОБА_13.

Посилання відповідача на висновок експертного почеркознавчого дослідження від 24.02.2017 року, згідно якого підпис на трьох листах від 29.10.2013 року виконаний ОСОБА_1, колегією суддів не приймається, оскільки це дослідження відбувалось без наданням ОСОБА_1 вільних та експериментальних зразків почерку та підписів.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що беззаперечних доказів направлення вищевказаних листів позивачем на ім'я ФОП ОСОБА_13 немає.

В судовому засіданні апеляційної інстанції сторонам було роз'яснено право на проведення будь-якої експертизи, однак, жодного клопотання сторонами не заявлялось.

Враховуючи вищенаведене та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2016 року, яким визнано недійсними договори дарування нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, які укладені між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_9, та ОСОБА_3 19 вересня 2013 року, колегія суддів вважає, що спірні приміщення вибули з володіння позивача поза його волею та підлягають витребуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності за позивачем та зобов'язання Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1, то колегія суддів вважає, що в позові в цій частині необхідно відмовити.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту.

Разом із тим, згідно з роз'ясненнями які викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» позов про визнання права власності на майно (стаття 392 ЦК України) є належним способом захисту, якщо позивач вимагає залишення у нього майна, відчуженого третьою особою за договором, учасником якого він не був, і це майно ще не вибуло з його володіння.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі №6-146цс14.

Установивши, що спірні приміщення вже вибули з володіння власника в зазначений спосіб, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на ці приміщення, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є належним способом захисту.

У той самий час, якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації(статті 387, 388 ЦК України).

Будь-яких доказів того, що позивач не зможе реалізувати свої правомочності як власника майна у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, ним, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Не підлягають задоволенню і вимоги про зобов'язання Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я позивача, оскільки позивачем не надано доказів відмови реєстраційної служби у здійсненні такої реєстрації. Крім того, реєстраційна служба заявлена позивачем як третя особа, а відносно третьої особи рішення ухвалено бути не може.

Враховуючи вимоги ст..88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 511 грн.56 коп.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2015 року у частині відмови у задоволенні позову про витребування майна з чужого незаконного володіння - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Витребувати із чужого незаконного володіння у Товариства з обмеженою відповідальністю «Територія виробництва» на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення №13-18 загальною площею 206,3 кв.м. в літ. «Г-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення №1-12 загальною площею 236,4 кв.м. в літ. «Г-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення №2 загальною площею 154,0 кв.м. в літ. «Д-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення №1 загальною площею 240,6 кв.м. в літ. «Д-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення №1,2 загальною площею 65,2 кв.м. в літ. «Е-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення №4-10 загальною площею 232,0 кв.м. в літ. «Е-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 2-го поверху №2-5 загальною площею 15,7 кв.м. в літ. «К-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення №1 загальною площею 64,9 кв.м. в літ. «К-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 2-го поверху №3,4 загальною площею 23,1 кв.м. в літ. «О-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2 загальною площею 23,4 кв.м. в літ. «О-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «И-1» площею 15,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «И-1» площею 15,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 1-го поверху №1-25,60,61, ІІ, 26-33, 2-го поверху №33-37, 39-44, 44а, 45-59 площею 5553,5 кв.м. в літ. «Б-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення підвалу І,ІІ загальною площею 38,8 кв.м. в літ. «А-4», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 1-го поверху №1,1а,2,3,5-7, 11, 14-23, 25-28, ІІІ, ІV, VІ, площею 612,9 кв.м., 2-го поверху №29-44, 44а, 45-53, 99-108, VІІ, VІІІ площею 615,7 кв.м.; 3-го поверху №54-61, 61а, 62, 62а, 63-67, 67а, 68, 68а, 69, 69а, 70-73, ІХ, Х, площею 630,9 кв.м.; 4-го поверху №76-82, 82а,83,86-88,91-95, 97, 98, ХІ, ХІІ площею 620,8 кв.м.; тех.. поверху №109-119, ХІІІ, ХV площею 265,7 кв.м., загальною площею 2746,0 кв.м. в літ. «А-4», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення 1-го поверху №1 площею 58,5 кв.м. в літ. «Б-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4 загальною площею 381,6 кв.м. в літ. «В-2», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення антресолі №5 площею 132,1 кв.м.; нежитлове приміщення 2-го поверху №6 пл. 382,2 кв.м. в літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на нежитлові будівлі, зобов'язання Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати право власності на нежитлові приміщення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 511 грн.56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді