АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ВАТ КБ «Надра», найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Надра, та ОСОБА_2 08 квітня 2008 року був укладений договір «Автопакет» № 802077/ФЛ, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти у сумі 10 930,69 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 20 березня 2013 року. Даний договір є змішаним, а саме: виконання зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечується порукою ОСОБА_3, що передбачено відповідним пунктом цього ж договору. У звязку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань за кредитним договором, у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 12 556,69 доларів США та 32 103,93 грн., яку представник ПАТ КБ «Надра» просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача, а також покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 785,53 грн. (а. с. 3-4).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року в сумі 12 556 доларів США 69 центів, що складається з: 7371,30 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 5185,39 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також неустойку у розмірі 32 103 грн.. 93 коп., яка складається з: пені за період з 16 травня 2013 року по 15 травня 2014 року у сумі 19 355,45 грн. та штрафу у сумі 12 748,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» у рахунок повернення судового збору у сумі 1 785,53 грн., тобто по 892 грн. 77 коп. з кожного.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що між ВАТ КБ «Надра», найменування якого було змінено на ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 08 квітня 2008 року був укладений договір «Автопакет» № 802077/ФЛ, за умовами якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав у кредит грошові кошти у сумі 10 930,69 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 20 березня 2013 року. Даний договір є змішаним, а саме: виконання зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечується порукою ОСОБА_3, що передбачено пунктом 3.2 цього договору (а. с. 5-8).

Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 10 930,68 доларів США (еквівалент у гривні 55 199,98 грн.) підтверджується його підписом на заяві на видачу готівки № 29 від 08 квітня 2008 року та меморіальним валютним ордером № 1 від 08 квітня 2008 року (а. с. 9).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за договором «Автопакет» № 802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року в частині повернення суми кредиту та щомісячної сплати відсотків за користування кредитом не виконав належним чином, у звязку з чим, станом на 16 травня 2014 року виникла кредитна заборгованість у сумі 12 556,69 доларів США, що за курсом, встановленому НБУ на день розрахунку еквівалентно 146 448,68 грн. та складається з: 7 371,30 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 5 185,39 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом. Крім того, позивачем була нарахована неустойка за прострочення сплати кредиту та відсотків у сумі 32 103,93 грн., з яких: 19 355,45 грн. пеня за період з 16 травня 2013 року по 15 травня 2014 року, та штраф у сумі 12 748,48 грн. Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи (а. с. 10-12).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі свої зобовязання за кредитним договором «Автопакет» № 802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року не виконали, а тому виникла заборгованість підлягає стягненню у повному обсязі з відповідачів на користь позивача.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку(штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги позивача про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 12 748,48 грн., що зазначено у розрахунку як складові заборгованості, не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Більш того, ані з позовної заяви, ані з розрахунку заборгованості наданих ПАТ КБ "Надра" не вбачається, за яке саме порушення відповідачам було нараховано штраф у розмірі 10% від суми кредиту, у відповідності до п.5.2 кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, проте на порушення вказаних вимог закону банк не надав суду доказів щодо правомірності нарахування боржникам штрафу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом помилково не було застосовано до вимог банку строк позовної давності, який сплинув, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 7.3. кредитного договору «Автопакет» № 802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року, сторони, керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років (а.с. 8).

Вказаний пункт договору відповідачами не оспорювався та визнаний недійсним не був.

Оскільки, кредитний договір було укладено 08 квітня 2008 року, а з позовом до суду ПАТ КБ "Надра" звернулося у липні 2014 року, то десятирічний термін позовної давності порушено не було.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині стягнення штрафу скасувати з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимог про стягнення штрафу.

Однак, судом першої інстанції не було враховано наступне, так, згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобовязання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

З часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом.

Тобто, банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання предявити вимоги до поручителя.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-1265цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

З вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором шляхом подання до суду позову позивач не звертався.

Матеріалами справи встановлено, що строк дії договору визначений сторонами 20 березня 2013 року.

З досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором №802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року позивач звернувся до поручителя лише у травні 2014 року, а до суду відповідно 30 липня 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку від дня настання виконання основного зобов»язання у звязку з чим, колегія суддів вважає, що порука за кредитним договором №802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року припинена, а тому підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення та стягнення з поручителя ОСОБА_3 з ухвалення у скасованій частині нового рішення про відмову позивачу у позові до поручителя.

Крім того, підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ухваленням нового рішення у зазначеній частині про стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 зменшеної суми у рахунок повернення судового збору - 1658,05 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 802077/ФЛ від 08 квітня 2008 року в сумі 12 556, 69 доларів США, що складається з: 7371,30 доларів США заборгованості за тілом кредиту, 5185,39 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також пені за період з 16 травня 2013 року по 15 травня 2014 року у сумі 19 355,45 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»у рахунок повернення судового збору 1 658,05 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т. П. Красвітна

ОСОБА_4