Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3267/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 5 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення компенсації вартості частини квартири,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2017 року,

встановила:

У квітні 2016 року позивачі звернулися з даним позовом, в якому просили стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 компенсацію вартості належної їм частки квартири АДРЕСА_1, а саме: на користь ОСОБА_2 107604 грн. 16 коп.; на користь ОСОБА_5 64562 грн. 50 коп.; на користь ОСОБА_4 64562 грн. 50 коп.; на користь ОСОБА_3 - 64562 грн. 50 коп.; на користь ОСОБА_6 10760 грн. 42 коп.; на користь ОСОБА_7 - 10760 грн. 42 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони є співвласниками вказаної квартири, яка складається з двох житлових кімнат та службових приміщень, загальна площа 51,4 кв.м., житлова площа 28.1 кв.м. На день звернення до суду частки у праві власності на квартиру становлять: ОСОБА_2 -10/48 частки; ОСОБА_5 1/8 частки; ОСОБА_4 1/8 частки; ОСОБА_3 1/8 частки; ОСОБА_6 1/48 частки; ОСОБА_7 1/48 частки; ОСОБА_9 1/8 частки; ОСОБА_8 1/8 частки; ОСОБА_10 1/8 - частки. Також зазначили, що їх право власності на частину спірної квартири відповідачами не визнається, як і їх право на користування кухнею, туалетом, ванною, балконом вищезазначеної квартири. З приводу того, що відповідачі не допускали до власності, позивачі зверталися з письмовими заявами до правоохоронних органів та суду. Однак, відповідачі ігноруючи рішення суду продовжують не пускати до квартири, відмовляються надати ключі. Крім того, негативними діями відповідачів позивачам нанесена і моральна шкода, оскільки порушено нормальним ритм, перебування у постійному стресі та неможливість проживати в квартирі. Також вказали, що відповідачі постійно влаштовують дрібні побутові конфлікти, мета яких примусити продати частину житла та залишити їх на вулиці. Вважають, що спільне життя позивачів із відповідачами в вищевказаній квартирі неможливе.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначають, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд дійшов хибного висновку, що відповідачі не можуть компенсувати позивачам вартості їх часток вищевказаної квартири.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено та як вбачається з виданого відділом приватизації Коростенського відділку Південно-Західної залізниці Коростенської дистанції і цивільних споруд свідоцтва на право власності на житло за № 3050 від 15 листопада 2000 року, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності в рівних долях ОСОБА_11 та членам її сімї ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 (а.с. 30).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19999916 виданого 26.08.2008 спірна квартира складається з 2 (двох) житлових кімнат та службових приміщень загальною площею 51,4 кв. м., житлова площа складає 28,1 кв. м. Частка кожного власника складає - 1/8 (а.с. 31).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_11 померла 11.03.2008 та після смерті останньої частку у праві власності на квартиру набули: ОСОБА_2 - 4/48, ОСОБА_13 - 1/48, ОСОБА_7 - 1/48 (а.с. 32, 35,36,37).

Отже, на час розгляду справи частки права власності на спірну квартиру становлять: ОСОБА_2 - 1/8+4/48; ОСОБА_5 - 1/8; ОСОБА_4 - 1/8; ОСОБА_3 - 1/8; ОСОБА_6 - 1/48; ОСОБА_7 - 1/48; ОСОБА_9 - 1/8; ОСОБА_8 - 1/8; ОСОБА_10 - 1/8.

Стаття 21 Контитуції України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

За статтею 41 Контитуції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України)

.Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За статтею 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається із матеріалів справи, при вирішені даного спору з метою визначення ринкової вартості предмета спору, вирішення питання щодо виділу в натурі часток та можливості встановлення порядку користування квартирою судом першої інстанції призначена судова будівельно-технічна експертиза (а.с.101).

Відповідно висновку експерта за № 06/16 від 14.11.2016 року дійсна вартість спірної квартири станом на дату оцінки становить 526900,00 гривень, виділ в натурі часток належних співвласникам квартири та встановити порядок користування нею між ними не вбачається можливим та запропонований розподіл квартири згідно їх часток в одиницях вартості (а.с.121-134) :

-ОСОБА_2 - ідеальна частка 1/8+4/48, частка в одиницях вартості 109770,84 грн.;

-ОСОБА_5 - ідеальна частка 1/8, частка в одиницях вартості 65862,50 грн.;

-ОСОБА_4 - ідеальна частка 1/8, частка в одиницях вартості 65862,50 грн.;

-ОСОБА_3 - ідеальна частка 1/8, частка в одиницях вартості 65862,50 грн.;

-ОСОБА_6 - ідеальна часка 1/48, частка в одиницях вартості 10977,08 грн.;

-ОСОБА_7 - ідеальна частка 1/48, частка в одиницях вартості 10977,08 грн.;

-ОСОБА_9 - ідеальна частка 1/8, частка в одиницях вартості 65862,50 грн.;

-ОСОБА_8 - ідеальна частка 1/8, частка в одиницях вартості 65862,50 грн.;

-ОСОБА_10 - ідеальна частка якої 1/8, частка в одиницях вартості 65862,50 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Постановою Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925 цс 15 визначено, що з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з вимогою про компенсацію вартості часток одночасно звернулися декілька співвласників та сукупна вартість їх часток значно перевищує сукупну вартість часток відповідачів. Крім того, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_9 та його представник пояснили, що відповідачі не спроможні компенсувати вартість часток, оскільки в їхній сім'ї працює лише син ОСОБА_8, а ОСОБА_10 є інвалідом другої групи інвалідності, пенсіонером та не працює, просили відмовити в задоволенні позову (а.с.143-145, 146-147).

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачі як співвласники не мають можливості компенсувати вартість часток позивачів, стягнення компенсації становитиме для них надмірний тягар, спонукання відповідачів всупереч їх волі та можливостей збільшити частки у власності є використання співвласниками свого права на шкоду іншим співвласникам, що суперечить засадам цивільного права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання позивачів щодо можливості відповідачами компенсувати вартість їх часток вищевказаної квартири спростовується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відтак, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: