Номер провадження: 22-ц/785/4356/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.

при секретарі: Поліхрановій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ „Українська транспортна страхова компанія про відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, пені, інфляції та річних, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, пені, інфляції та річних.

Позивач посилався на те, що 18.08.2015 року о 19 годині 10 хвилин на перехресті вулиць ОСОБА_4 та Гімназична у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_5 п. 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Вина ОСОБА_5 підтверджується постановою Овідіопольсткого районного суду Одеської області від 01.10.2015 року, відповідно до якої він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Позивач зазначає, що внаслідок даного ДТП транспортному засобу, який належить йому на праві власності, була нанесена шкода.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, повязана із керуванням транспортним засобом «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_1, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», згідно полісу АІ/4767845 від 21.01.2015 року.

На виконання обовязку, закріпленого п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем 20.08.2015 року було надано Відповідачу повідомлення про страховий випадок. Інші обовязки, встановлені п.п. 33.1.1-33.1.3 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», також були повністю виконані Позивачем.

На виконання обовязку, закріпленого п. 33.3 ст. 33 України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем транспортний засіб «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2, зберігався у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, а також була забезпечена можливість представнику Відповідача провести огляд пошкодженого транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2, що і було їм зроблено 20.08.2015 року, згідно п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Втім й до теперішнього часу Позивачу не відомі результати вказаного огляду та розмір оціненої Відповідачем шкоди.

Після того Позивач звернувся до Відповідача із заявою про страхове відшкодування від 21.08.2015 року, що була отримана Відповідачем 26.08.2015 року, із проханням узгодити розмір страхового відшкодування та здійснити його шляхом здійснення виплати в розмірі, необхідному для повного відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2.

У строки передбачені законодавством, так і до теперішнього часу, Відповідач не здійснив Позивачу виплату страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що законодавством обмежено граничний строк для виплати страхового відшкодування без застосування штрафних санкцій, який не може перевищувати 90 днів з моменту отримання заяви про страхове відшкодування, що становить дату 25.11.2015 року.

Позивач, скориставшись своїм правом, з метою встановлення фактичної вартості повного відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2 та розміру нанесеної матеріальної шкоди у звязку з ДТП, звернувся за проведенням експертного автотоварознавчого дослідження до атестованого судового експерта. Для участі у даному дослідженні, зокрема огляді транспортного засобу, Відповідач також був запрошений, але з невідомих причин не прибув.

За результатами звернення Позивача, судовим експертом ОСОБА_6 було здійснено автотоварознавче дослідження та видано звіт № 35/15 від 21.09.2015 року.

Відповідно до висновку, наведеному у звіті № 35/15 від 21.09.2015 року, вартість матеріальної шкоди, нанесеної власнику КТЗ автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, у звязку з його пошкодженням при ДТП, становить 46952,15 грн. (за вирахуванням коефіцієнту зносу та без врахування ПДВ, згідно змісту цього ж звіту)

Позивач зазначає, що із змісту звіту № 35/15 від 21.09.2015 року вбачається, що розрахована остаточна сума вже враховує коефіцієнт зносу та не включає в себе ПДВ, а навіть навпаки наводиться висновок про те, що врахування ПДВ є грубою помилкою (примітка на сторінці 11 звіту).

Відповідно до пункту 5 полісу АІ/4767845 від 21.01.2015 року, розмір франшизи становить 0,00 (нуль) грн.

Відповідач зобовязаний здійснити на користь Позивача страхове відшкодування в повному обсязі, визначеному звітом № 35/15 від 21.09.2015 року, а саме в розмірі 46952,15 грн.

У звязку з нездійсненням Відповідачем страхового відшкодування, з 26.11.2015 року по теперішній час має місце прострочення виплати страхового відшкодування.

Позивач вважає, що з боку Відповідача на його користь, окрім страхового відшкодування в сумі 46952,15 грн., підлягає стягненню пеня, інфляційні та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування.

Посилаючись на вищевикладене, Позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з Відповідача на свою користь страхове відшкодування в сумі 46952,15 грн., пеню за прострочення виплат страхового відшкодування в сумі 10706,62 грн., інфляційні за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 3762,26 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 758,16 грн. та стягнути з Відповідача на його користь судові витрати.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 46952,15 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 10706,62 грн. 62 копійки, інфляційні втрати за період невиконання грошового зобов'язання в сумі 3762,26 грн. гривні 26 копійок, 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 758,16 грн. гривень 16 копійок.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 24.02.2017 року заяву ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 червня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17 червня 2016 року, представник ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія суму страхового відшкодування в розмірі 37 561 грн.72 копійки, в іншій частині позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що

18.08.2015 року о 19 годині 10 хвилин на перехресті вулиць ОСОБА_4 та Гімназична у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 360499 автомобіль НОМЕР_3, належить ОСОБА_3.

Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_5 п. 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Вина ОСОБА_5 підтверджується постановою Овідіопольсткого районного суду Одеської області від 01.10.2015 року, відповідно до якої він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, повязана із керуванням транспортним засобом «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_1, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується полісом АІ/4767845 від 21.01.2015 року.

Внаслідок ДТП автомобілю, який належить Позивачу на праві власності були завдані механічні пошкодження.

Відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_3, як водій, який керував автомобілем НОМЕР_3 під час настання ДТП, що може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, 20.08.2015 року повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду шляхом надання ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повідомлення про страховий випадок.

20.08.2015 року представником Відповідача було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу. Втім з результатами проведеного огляду та розміром оціненої шкоди Відповідач не ознайомив Позивача.

Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України № 1961-IV, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Пунктом 34.2 ст. 34 Закону України № 1961-IV визначено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

21.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування в якій зокрема просив узгодити розмір страхового відшкодування та здійснити його шляхом здійснення виплати в розмірі, необхідному для повного відновлювального ремонту транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara», д/н НОМЕР_2.

Дана заява отримана страховиком 26.08.2015 року, що не оспорюється сторонами.

Задовольняючи позов у повному обсязі в межах заявлених вимог до страховика про відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу, пені, інфляції та 3% річних , суд першої інстанції виходив з того, що після настання страхового випадку та звернення до страховика,останній своєчасно не виплатив у передбачені законодавством строки страхове відшкодування на користь позивача, внаслідок чого з 26.11.2015 року по теперішній час має місце прострочення виплати страхового відшкодування. Розрахована остаточна сума збитків - 46952,15 грн, вже враховує коефіцієнт зносу та не включає в себе ПДВ. У звязку з допущенням страховиком прострочення виплати страхового відшкодування, позивач має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних, а також пені за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи,відшкодовується винною особою.

Згідно з п. З ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю,

здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-VI (далі Закон № 1961-VI) визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону № 1961-VI виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Відповідно до п.35.2. ст. 35 цього закону до заяви додаються відомості про банківські реквізити заявника.

Проте до заяви від 21.08.2015 року, яка отримана страховиком 26.08.2015 року, заявник не додав відомості про банківські реквізити.

У відповідності до ст. 33.3. Закону України № 1961-VI особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов'язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов'язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

21.09.2015 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» направила листа до позивача, де просила надати заяву про порядок виплати із обовязковим зазначенням банківських реквізитів для перерахування страхового відшкодування (а. с. 71-72, 74).

Повторно аналогічний лист був направлений страховиком 23.03.2016 року (а. с. 196).

Листом від 21.04.2016 року ОСОБА_3 повідомив страховика листом свої банківські реквізити розрахунковий рахунок,відкритий ПАТ «Банк «Восток»05.04.2016 року (а. с. 117-119; 139).

Даний лист ОСОБА_3 страховиком отримано 27.05.2016 року за вх. № 3172 (а. с. 197).

Згідно з абз. 5 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-VI у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати збільшується на кількість днів такого прострочення.

Оскільки 30-ти денний строк з часу повідомлення про ДТП 20.08.2015 року сплив 19.09.2015 року, а виплата страхового відшкодування можлива лише шляхом безготівкового розрахунку,тобто через банківський рахунок, реквізити якого заявником надані страховику лише 27.05.2016 року, то строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати збільшився на кількість днів такого прострочення з 19.09.2015 року до 27.05.2016 року тобто на 250 днів.

Тому, відповідно до абз. 5 п. 2 ст. 36 Закону № 1961-VI строк збільшився з 26.11.2015 року (90 днів з дня отримання заяви страховиком про виплату страхового відшкодування 26.08.2015 року) на 250 днів , тобто до 02.08.2016 року.

До суду з позовом позивач звернувся у лютому 2016 року, а заочне рішення про стягнення з відповідача страхового відшкодування з пенею, інфляційними витратами та 3% річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України ухвалено 17.06.2016 року, тобто до спливу строку прийняття рішення та виплати страхового відшкодування з урахуванням наявності підстав його збільшення внаслідок прострочення допущеного кредитором (заявником).

При таких обставинах, у суду першої інстанції не було підстав для стягнення пені, передбаченої за прострочення страховика у відповідності до п.36.5. ст. 36 Закону № 1961-VI в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Саме у звязку з відсутністю прострочення страховика у районного суду не було підстав для стягнення інфляційних витрат та 3% річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судова колегія засновує своє переконання на положенні ст. 979 ЦК України, у відповідності до якого у разі встановлення страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову суму).

Оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто, інфляційні нарахування та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання/

Тому доводи апеляційної скарги про те, що передбачені ст. 625 ч. 2 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних, взагалі не можуть застосовуватись до прострочення страхових виплат, є неспроможними та не засновані на законодавстві.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, судова колегія враховує, що до спливу збільшеного у відповідності до абз. 5 п. 2 ст. 36 Закону № 1961-VI строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати 02.08.2016 року, сторони фактично перебували у стані спору, який вирішений судом ухваленням заочного рішення., яке є предметом перегляду в апеляційному порядку за поданою страховиком апеляційною скрагою та не є виконаним.

Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення на час, коли збільшений строк виплати страхового відшкодування сплив і відсутні підстави для відмови у його виплаті на підставі Закону України № 1961-VI , судова колегія вважає, що є підстави для стягнення страхового відшкодування.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення страхового відшкодування, судова колегія враховує таке.

Як вбачається з ремонтної калькуляції № 4319 від 21.09.2015 року, яка є невідємною частиною Висновку № 35/15 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, ціни були відображені з ПДВ лише на лакофарбні матеріали 8191 грн. 95 коп.

Решта цін щодо вартості нормо-години всіх ремонтно-відновлювальних робіт, вартості запасних частин ПДВ не включено, що вбачається як зі змісту висновку так і безпосередньо з ремонтної калькуляції.

Складова цін на лакофарбні вироби 8191,95 (з ПДВ) разом з загальною сумою додаткових витрат 1144,37 грн. та вартістю матеріалу 60 грн. увійшла до загальної суми вартості матеріалів, необхідних для ремонту - 9396,32 грн.

Вартість лакофарбних виробів з ПДВ 20% становить 8191,95 грн., без ПДВ 6553,56 грн. (8191,95-20%), а сам ПДВ складає 1638,39 грн. ((8191,95-6553,56).

Матеріальна шкода розрахована за формулою: У= Ср+См+Сс *(1-Ез) (1-Еакб)+Сш* (1-Еш) + ПТС, де Ср вартість ремонтно-відновлювальних робіт 10232,5 грн; См вартість матеріалів, необхідних для ремонту 9396,32 грн.; Сс - вартість складових, що підлягають заміні 49678,79 грн.; Ез коефіцієнт фізичного зносу складових КТС (0,45).

Інші складові дорівнюють «0» і на кінцевий розрахунок матеріального збитку не вплинули.

Отже, ПДВ увійшов лише до См вартості матеріалів, необхідних для ремонту 9396,32 грн.

Оскільки дана сума є складовою при розрахунку суми загального збитку зазначеної у висновку 46952,15 грн., то заявлена позивачем вимога про стягнення збитків включає в себе ПДВ.

В такому випадку зясуванню підлягає наявність 2-х обставин: фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Проте будь-яких документів, що ремонт пошкодженого автомобіля позивача був здійснений і був здійснений надавачем послуг, який зареєстрований платником ПДВ, суду не надано.

Тому заявлена до виплати сума ПДВ не може бути стягнута зі страховика. У звязку з чим сума ПДВ підлягає виключенню з загальної суми матеріальної шкоди.

Отже, стягненню підлягає різниця первісної суми загального збитку визначеної у висновку за відрахуванням суми самого ПДВ, тобто 46952,15-ПДВ 1638,39=45313,76 грн.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивачка в сумі 45313 грн. 76 коп., в решті вимог слід відмовити.

У звязку з ухваленням апеляційним судом нового рішення, підлягає зміні і розподіл судових витрат у відповідності до ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем понесені судові витрати у вигляді судового бору за подання позову 551 грн. 21 коп., вимоги задоволені частково в сумі 45313,76 грн., внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір пропорційно задоволеній частині вимог 453 грн. 13 коп.

За подання апеляційної скарги апелянтом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» сплачено 683 грн. 98 коп. Апеляційна скарга задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, відповідно до якого задоволено 72,87% від суми заявлених вимог, а саме 45313 грн.

Тому зі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги 683 грн. 98 коп. 72,87% становить 498 грн. 42 коп., а решта 27,13% - 185 грн. 56 коп. складає частину вимог, яка була скасована апеляційним судом і у позові відмовлено за безпідставністю та недоведеністю вимог. Тому в цій частині сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги відповідачем 185 грн. 56 коп. підлягає відшкодуваннюю з позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 червня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Українська транспортна страхова компанія на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 45313 грн. 76 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 17 червня 2016 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в сумі 453 грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариство „Українська транспортна страхова компанія судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 185 грн. 56 коп. Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_7