СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр.№2/759/909/17
26 квітня 2017 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Ю.В.,
за участю секретаря - Самчик І.М.,
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування житловим приміщенням,
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просять зобов'язати відповідача ОСОБА_5 припинити чинення перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у здійсненні ними права власності (користуванні), щодо кімнати 18, 4 кв.м. та встановити порядок користування відповідачем ОСОБА_5 (та його дружиною ОСОБА_6, що користується житловою площею відповідача ст. 145 Житлового кодексу Української РСР) спірною кімнатою 18,4 кв.м., за якими дана кімната буде використовуватись тільки як прохід між кімнатою відповідача 17,0 кв. м. площі загального користування (коридору, санвузлу, кухні). Свої вимоги мотивує тим, що 13.06.1984 р. позивач ОСОБА_4 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з чотирьох осіб: на себе, свою матір ОСОБА_7, дружину - позивачку ОСОБА_3, та сина - відповідача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною в м. Києві радою, позивачі та відповідач ОСОБА_5 стали співвласниками спірної квартири на праві спільної часткової власності в рівних частинах (по 1/3). 12.07.2008 р. син позивачів, відповідач ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_6 Напередодні укладання шлюбу, з 2007 року, вони почали проживати в спірній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у них народилася донька ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_3 р. - син ОСОБА_9. Зараз в спірній квартирі зареєстровано і проживає п'ять осіб: позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, їхній син - відповідач ОСОБА_5, а також діти останнього - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також проживає (без реєстрації) - дружина відповідача ОСОБА_6 Складається спірна квартира з 3-х житлових кімнат, дві з яких площею 13.0 кв.м. та 17,0 кв.м. є ізольованими, а кімната площею 18,4 кв.м. є прохідною (тільки через цю кімнату можна потрапити до кімнати площею 17,0 кв.м.). Загальна житлова площа - 48,4 кв.м. У квартирі є: кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, лоджія площею 3,2 кв.м. Вхід до лоджії - тільки з кімнати площею 17,0 кв.м. З 2007 року між сторонами - позивачами, з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, було укладено усну домовленість про порядок користування спірною квартирою - відповідач користуються кімнатою 17,0 кв.м. разом з лоджією 2,3 кв.м., ми (позивачі) - кімнатами кв.м. та 18,4 кв.м. При цьому, позивачі були не проти, особливо після народження онуків, спільного періодичного використання усіма сторонами прохідної кімнати площею 18,4 кв.м. але, з 2012 року відповідач стали постійно проживати в кімнаті площею 18,4 кв.м. При цьому, дружина відповідача ОСОБА_6, стала перешкоджати позивачам користуватися цією кімнатою, а відповідач ОСОБА_5 підтримує позицію останньої. В даний час відсутня можливість досягти згоди щодо користування майном при спільній частковій власності, так само як і не можливо за угодою сторін встановити конкретний порядок користування місцями загального користування, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні майном позивачів, чим порушують права позивачів як власників 2/3 спірної квартири.
Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 в судовому засіданні наголошував на позовних вимогах, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 74,75,79).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочномупорядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.
Судовим розглядом встановлено, квартира АДРЕСА_2, знаходиться у власності ОСОБА_4, яка розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 48,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с. 12, 63).
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1, від 19 березня 2007 року, квартира АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 - 1/3 частина, та членам його сім'ї: ОСОБА_3 - 1/3 частина, ОСОБА_5 - 1/3 частина (а.с. 14, 65).
Відповідно до довідки форми № 3 видана КК «Центр Комунального Сервісу м. Києва» від 12 червня 2016 року, у квартирі АДРЕСА_2 проживають п'ять членів сім'ї, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с. 15, 66).
13 червня 1984 року ОСОБА_4 було видано ордер № 121 на жиле приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.16, 67).
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали шлюб 25 жовтня 1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 видана Палацом одруження 25 жовтня 1975 року, актовий запис № 3513 (а.с.18, 69).
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 6 травня 1977 року, актовий запис 1374, виданий Ленінградським відділом РАЦУ, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 19, 70).
Як передбачено ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, позивачами, представником позивача не було надано жодного доказу по здійсненню перешкод з боку відповідачів у користуванні вказаної квартири, або намагання улагодити зазначений спір в досудовому порядку.
Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Водночас, з огляду на недоведеність позивачами здійснення перешкод з боку відповідача, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо визначення порядку користування квартирою, то суд приходить до такого.
Згідно технічної характеристики квартира АДРЕСА_2, знаходиться у власності ОСОБА_4, яка розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 48,4 кв.м. (а.с. 12, 63). Житлові кімнати мають площу 13,0 кв.м., 17.0 кв.м. та 18,4 кв.м..
При цьому житлова кімната площею 18,4 кв.м. є прохідною до коридору, санвузлу, кухні.
Позивачі просять встановити порядок користування відповідачем ОСОБА_5 (та його дружиною ОСОБА_6, що користується житловою площею відповідача ст. 145 Житлового кодексу Української РСР) спірною кімнатою 18,4 кв.м., за якими дана кімната буде використовуватись тільки як прохід між кімнатою відповідача 17,0 кв. м. площі загального користування (коридору, санвузлу, кухні).
Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Виходячи з розмірів часток сторін, вимоги позивачів не можуть бути задоволені.
Крім того, позовні вимоги до ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, оскільки остання не є стороною вказаної справи.
За таких обставин та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою у запропонованому позивачами варіанті, а отже вважає правильним в задоволенні цих вимог відмовити.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому вважає, що в їх задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК УРСР та ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.
На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Святошинського районного суду м. Києва про перегляд цього заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Войтенко