АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/6256/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Усика Г.І.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Садового товариства «Бучанка», третя особа: ОСОБА_8 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви із клопотанням представника позивача ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 та позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 про забезпечення позову від 22.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Садового товариства «Бучанка», третя особа: ОСОБА_8 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 24 березня 2017 року скасувати та направити питання на новий розгляд.

Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що 17.03.2017 року суддя незаконно і безпідставно застосував під час усного судового розгляду справи ч.1 ст.121 ЦПК України, ст.ст.119, 120 ЦПК України і постановив ухвалу про залишення усного клопотання про забезпечення позову без руху на стадії судового розгляду. Після подання позивачами письмової заяви про забезпечення позову, суд, не у судовому засіданні, 24 березня 2017 року постановив ухвалу про відмову в забезпеченні позову. Вказана ухвала є необґрунтованою та постановлена з порушенням норм процесуального права. Безпідставним є посилання суду першої інстанції в даній ухвалі на те, що позивачі та їх представник в заяві не надають належних та допустимих доказів необхідності застосування такого виду забезпечення позову, як заборона відчуження майна, так як в заяві докази не надаються, а здійснюється посилання на певні докази. Ухвала суду ґрунтується на припущеннях. Висновок суду щодо не співмірності обраного виду забезпечення позову розміру позовних вимог є безпідставним, так як позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 24 000,00 грн. Такий вид забезпечення позову, як заборона ОСОБА_6 відчужувати садовий будинок АДРЕСА_1 направлений на збереження майна відповідача та забезпечення виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Дії по відчуженню, які суд забороняє вчинити, не підлягають оцінці.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_11 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та представник відповідача Садового товариства «Бучанка» в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_6 та представника Садового товариства «Бучанка».

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Садового товариства «Бучанка», третя особа: ОСОБА_8 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні 17.03.2017 року ОСОБА_5 в інтересах позивача ОСОБА_3 було подану усну заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17.03.2017 року усну заяву ОСОБА_5 в інтересах позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Садового товариства «Бучанка», третя особа: ОСОБА_8 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди - залишено без руху, встановлено строк для виправлення недоліків у п»ять днів з часу її оголошення в присутності сторін, тобто, з 17.03.2017 року.

На виконання ухвали суду від 17 березня 2017 року, 22 березня 2017 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_11 звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову способом заборони ОСОБА_6 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 761/27193/13-ц відчужувати садовий будинок АДРЕСА_1

Постановляючи ухвалу від 24 березня 2017 року про відмову в задоволенні заяви із клопотанням представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 ОСОБА_10 та позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 про забезпечення позову від 22.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Садового товариства «Бучанка», третя особа: ОСОБА_8 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами та їх представником не надано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову та що вказаний вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленим розміром позовних вимог по відшкодуванню моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.3 ч.1 ст.152 ЦПК Українипозов забезпечується, зокрема, встановленням обов'язку вчинити певні дії.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, при цьому суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК Україниімперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення позову позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_11 просили заборонити ОСОБА_6 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 761/27193/13-ц відчужувати садовий будинок АДРЕСА_1

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 761/27193/13-ц відчужувати садовий будинок АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає, оскільки заявниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вірним є висновок суду першої інстанції щодо не співмірності обраного позивачами виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам і доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, так як позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, Садового товариства «Бучанка», третя особа: ОСОБА_8 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, розмір позовних вимог по відшкодуванню моральної шкоди до ОСОБА_6 визначено у сумі 24 000,00 грн., а забезпечити вказаний позов просять способом заборони ОСОБА_6 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі відчужувати садовий будинок АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд 1-ї інстанції належним чином не дослідив доводи заявників, викладені в заяві про забезпечення позову та не обґрунтував відмову у її задоволенні, є безпідставними, оскільки заявник не надав доказів того, що відповідач має намір будь-яким чином розпорядитися зазначеним в заяві майном, а також доказів того, що існує реальна загроза утруднення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що 17.03.2017 року суддя незаконно і безпідставно застосував під час усного судового розгляду справи ч.1 ст.121 ЦПК України, ст.ст.119, 120 ЦПК України і постановив ухвалу про залишення усного клопотання про забезпечення позову без руху на стадії судового розгляду правильність висновків суду при вирішенні заяви про забезпечення позову 24 березня 2017 року не спростовують, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.8 ст. 153 ЦПК України, суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Оскільки позивачі звернулись до суду з усною заявою про забезпечення позову, що не передбачено вимогам ЦПК України, суд надав позивачем та представнику позивача можливість звернутись до суду з письмовою заявою про забезпечення позову, що і було зроблено позивачами 22 березня 2017 року, а тому такі процесуальні дії суду ніяким чином не призвели до порушень прав позивачів.

Не ґрунтуються на вимогах ч.1 ст. 153 ЦПК України і доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при розгляді заяви про забезпечення позову одноособово суддею, а не в судовому засіданні при розгляді справи по суті, так як відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: