Провадження № 2/127/1329/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що 19.04.2016 р. між сторонами було укладено договір № 124 про надання довідково-інформаційних та посередницьких послуг. На виконання умов договору, позивач провів комплекс дій щодо пошуку будинку для відповідача. В подальшому позивач дізнався, що відповідач придбав один із запропонованих йому будинків, що розташований по провул. Черфонофлотський, 6. Однак, в порушення умов договору відповідач не сплатив винагороду за надані послуги. Вказані обставини, на думку позивача потягли за собою неустойку за невиконання умов договору в частині виплати винагороди та у звязку з простроченням виконання грошового зобовязання - індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 винагороду-25000 грн., індекс інфляції-1500,49 грн., три проценти річних-464,38 грн., неустойку-50000 грн., а також понесені витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.04.2016 р. фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (виконавець) та гр. ОСОБА_3Б.(замовник) уклали договір про надання довідково-інформаційних та посередницьких послуг № 124.

Згідно предмету вказаного договору, виконавець зобовязується на замовлення замовника виконати певні дії з метою знаходження оптимального варіанту обєкту нерухомого майна відповідно до умов Замовника, в порядку на умовах визначених Договором. Надання допомоги замовнику в підготовці документів та укладанні договорів купівлі-продажу(міни, дарування та інших) між ними та майбутнім Відчужувачем.

П.п.3.2 Договору визначає, що замовник зобовязаний прийняти від виконавця послуги і оплати їх в розмірах та строк визначений договором. Розмір винагороди Виконавця за послуги, надані за цим договором становить 4% від вартості нерухомого майна, але не менше 25000 грн., які замовник зобовязується сплатити в день укладення договору на відчуження майна.(п.п.4.1).

З договору в розділі «Перелік обєктів нерухомості запропонованих Замовнику» вбачається, що серед обєктів нерухомості запропонованих Замовнику був будинок по провулку Червонофлотська,6, який ОСОБА_2 оглянув 19.04.2016р.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що житловий будинок № 6 по пров. Г. Сагайдачного (кол. Червонофлотський) належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 211, виданого 13.05.2016р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Дослідивши умови договору № 124 від 19.04.2016 р., суд наголошує, що предмет вказаного договору не конкретизований, в ньому не зазначено про обєкт нерухомого майна, а саме що це житловий будинок чи офісне приміщення, яким вимогам воно повинно відповідати, розмірам, призначенню за цільовим використанням, його місце розташування, а тому на думку суду сторони не досягнули всіх істотних умов при укладанні договору.

Крім того, на підтвердження виконання умов договору про надання належних послуг є акт прийму передачі виконаних робіт за яким ОСОБА_2 мав би прийняти від виконавця послуги за вказаним договором та оплати їх. Однак, до матеріалів справи не надано вказаного акту, а тому вважати що даний договір було виконано не має підстав.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст. 651 ЦК України).

Частиною 1 статті 901 та частина 1 статті 903 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, а якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. При цьому відповідно до ст. 58 ЦПК України докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування і суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обовязків і відповідно до ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами, що його уклали.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.51)

19.04.2016 р. між ОСОБА_1, як фізичною особою - підприємцем та ОСОБА_3 був укладений договір про надання довідково-інформаційних та посередницьких послуг (а. с. 5).

Відповідно ст.ст. 3, 27, 30, 32 ЦПК України та ст.20 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та здійснює свій захист на власний розсуд.

Згідно ст.16 ЦК України, ст. ст. 30,33 ЦПК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту та обирає особу, яка є відповідачем у справі.

За вимогами ст.ст. 30, 213, 215 ЦПК України рішення у справі може постановлюватися лише щодо сторін.

Відповідно до ст.26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Позовом є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, предявлена з метою судового захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу в порядку, передбаченому процесуальним законодавством. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст.30 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом, який ґрунтується на відносинах, що виникають з договору про надання довідково-інформаційних та посередницьких послуг з продажу об'єкта нерухомості, сторонами якого є ОСОБА_1 як фізична особа підприємець та ОСОБА_3

Однак, в суд заявлений позов ОСОБА_1 як фізичної особи, яка не є стороною договору.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не доведена обґрунтованість заявленим ним позовних вимог.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд встановив, що позивачем ОСОБА_1 не доведено порушення його прав як фізичної особи, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням наведеного, суд оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, незаконними, необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що відповідач має відшкодувати витрати, що включають в себе винагороду, індекс інфляції, три проценти річних та неустойку за договором про надання довідково-інформаційних та посередницьких послуг від 19.04.2016 р., а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд приходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає, так як її позовні вимоги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, згідно ст..ст. 11,629,901,903 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: