Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/1712/17

Номер провадження2/711/1009/17

31 травня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ГУ НП в Черкаській області 16814грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300000грн - моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних, протиправних та бездіяльних дій працівників поліції, приховування тяжкого злочину та тяжких тілесних ушкоджень.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачеві завдано тілесних ушкоджень неправомірними діями ОСОБА_2 внаслідок вчинення ним дій, які містять ознаки кримінального правопорушення. Натомість до теперішнього часу слідчі Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області здійснюють неефективне досудове розслідування, оскільки бажають приховати тяжкий злочин, що позбавляє її можливості отримати компенсацію за нанесені їй тілесні ушкодження і, як наслідок, завдає їй значної моральної шкоди. На теперішній час позивач потребує лікування, що вимагає значних матеріальних витрат. Тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач пояснила, що працівники Черкаського ВП взагалі не здійснюють належного досудового розслідування у звязка уз чим вже протягом півтора року ОСОБА_2, який спричинив їй тілесних ушкоджень, не притягнутий до кримінальної відповідальності і не відшкодовує їй шкоду, завдану її здоровю. Просила задовольнити позов повністю, оскільки лише у такий спосіб вона зможе відносити стан свого здоров'я.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечили проти позовних вимог і просили відмовити в позові повністю. В обґрунтування заперечень зазначили, що досудове розслідування за фактом завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 з боку водія ОСОБА_2 триває і не завершене з різних обєктивних причин, тож неправомірності в діях співробітників поліції немає. Зауважили, що підстав для відшкодування позивачу управлінням поліції матеріальної шкоди взагалі немає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

04.12.2015р. у маршрутному таксі №9, яким керував водій ОСОБА_2, під час посадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «Дружба народів» в м. Черкаси дверима автобусу було зажато ногу позивача, внаслідок чого їй завдано тілесних ушкоджень. За даним фактом розпочате кримінальне провадження №0001426 від 26.12.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

10.08.2016р. позивач, перебуваючи у салоні маршрутного автобусу №25, яким керував ОСОБА_2, отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин, лівого гомілково-ступеневого суглобу та садна м'яких тканин. Зазначені обставини також є предметом дослідження в рамках кримінального провадження №0001426.

На теперішній час досудове слідство по кримінальному провадженню триває і не завершене.

Позивач є інвалідом першої групи з 21.09.2009р. внаслідок захворювання опорно-рухового апарату. На теперішній час внаслідок загострення хвороби сідничного нерву лівого стегна їй запропоновано надання медичної допомоги, зокрема, шляхом оперативного лікування із застосуванням апарату для електростимуляції /а.с.4, 6, 7, 35, 36/. Вартість такого лікування позивач оцінює в 16814грн на підставі зроблених нею розрахунків /а.с.6-7/.

За таких обставин, позивач вважає порушеними її права внаслідок неправомірних дій працівників органів досудового розслідування, що обумовлені неналежним здійснення досудовим розслідуванням ат приховуванням вчиненого щодо неї тяжкого злочину, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

Тож спір виник з правовідносин про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.12.1994р. №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).

Згідно ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Цивільні правовідносини з відшкодування шкоди регулюються положеннями глави 82 ЦК. Питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування регулюється статтею 1176 ЦК. З матеріалів справи вбачається, що позивач вимагає відшкодувати їй шкоду, завдану діями органу досудового розслідування, що полягають у незабезпеченні ефективного розслідування злочину. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК в такому випадку шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується на загальних підставах. Натомість ч.7 ст.1176 ЦК передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон №266/94-ВР.

Відповідно до ст.2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

З системного аналізу змісту зазначених положень Закону вбачається, що право на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування з незабезпечення ефективного досудового розслідування виникає після прийняття відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду кримінального провадження органом, уповноваженим на прийняття такого рішення. За таких обставин, вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями органів досудового розслідування, до закінчення кримінального провадження та прийняття компетентним державним органом (суд або прокуратура) відповідного рішення за наслідками розслідування кримінального провадження, є передчасним, оскільки встановити факт неправомірності дій органів досудового розслідування може лише прокурор або суд, який уповноважений розглядати справи кримінального провадження.

Таким чином, встановлення факту незаконності дій органів досудового розслідування є компетенцією органів кримінальної юстиції, а відтак в порядку цивільного судочинства питання про відшкодування шкоди може розглядатися тільки після встановлення такого факту.

В цьому контексті суд зауважує, що заявлені сторонами клопотання про зупинення провадження по справі до завершення досудового розслідування, в задоволенні яких відмовлено, не є перешкодою для здійснення права позивача на судовий захист, оскільки на момент звернення до суду з позовом та на момент розгляду справи у позивача відсутнє право на позов в матеріальному розумінні (право на задоволення позову).

Щодо відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача внаслідок отримання нею тілесних ушкоджень за обставинами їх завдання, що мали місце 04.12.2015р. та 10.08.2016р., то в цьому контексті слід зауважити, що відповідно до ст.1195 ЦК особою, яка відповідає за завдану здоров'ю потерпілого шкоду, є фізична або юридична особа, яка завдала такої шкоди. В судовому засіданні встановлено, що ушкодження здоров'ю позивача були завдані не працівниками відповідача, а відтак підстави для покладання на ГУ НП в Черкаській області цивільної відповідальності за завдання такої шкоди відсутні.

В світлі принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на положення ст.33 ЦПК саме позивачу належить право обирати відповідача, тобто особу до якої заявляються позовні вимоги. За власною ініціативою суд не може здійснювати заміну відповідача, якщо буде встановлено, що позов предявлено не до тієї особи. Натомість позивачем повідомлено суд, що до інших осіб, які мають відношення до події завдання шкоди її здоров'ю нею заявлені відповідні позови, які розглядаються в інших провадженнях, а цей позов направлений саме до ГУ НП в Черкаській області, який не є належним відповідачем за цими вимогами.

Таким чином, з обставин справи вбачається, що підстави за яких у позивача виникає право вимоги на відшкодування шкоди (моральної), завданої незаконними діями органів досудового розслідування, відсутні, а вимоги про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача, заявлені до неналежного відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За таких обставин, відмова позивачу у позові по цій справі, не позбавляє її права після використання належного способу захисту її прав, у разі встановлення незаконності дій органів досудового розслідування, звернутись до суду з позовом про відшкодування завданої їй незаконними діями шкоди, оскільки в такому разі буде інша підстава позову (інші обставини).

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання про відшкодування судових витрат не розглядається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_5