РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 та третьої особи

ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Рівне

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали і посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві, просять суд витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_6, майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Також просять суд скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, проведену 09 жовтня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності № 11549068) на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 2578.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав і посилаючись на обставини та підстави, викладені у письмових запереченнях на позовну заяву, просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, матеріали цивільної справи № 2-1470/10 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Перша Рівненська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1, ОСОБА_11, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та визнання недійсним договору купівлі-продажу (далі справа № 2-1479/10), матеріали цивільної справи № 2-362/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа Перша Рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності (далі справа № 2-362/11), матеріали кримінальної справи № 1-1009/11 по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.209 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України (далі справа № 1-1009/11), суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 23 лютого 2015 року помер ОСОБА_6, спадкоємцем за заповітом після смерті якого є позивач ОСОБА_1

Як слідує з довідки від 12 серпня 2015 року № 136402-14, виданої Другою рівненською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 12 серпня 2015 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно після смерті ОСОБА_6, який помер 23 лютого 2015 року, згідно якої заведено спадкову справу № 271/2015. Згідно заповіту, посвідченого від імені ОСОБА_6, спадкоємцем всього майна є ОСОБА_1 Згідно заяви, спадкоємців, передбачених статтею 1241 ЦК України, немає.

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007 року, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_8 був власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

06 березня 2007 року між ОСОБА_9, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_8, на підставі довіреності, посвідченої 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованій в реєстрі за № 523, та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрований в реєстрі за № 673.

20 березня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 2190.

Разом з тим, до суду звернулась ОСОБА_4, яка є дочкою ОСОБА_8, з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2010 року у справі № 2-1470/10 позов ОСОБА_4 було задоволено та надано ОСОБА_4 додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до Першої Рівненської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 06 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_9 (який діяв від імені та за довіреністю ОСОБА_8В.) з ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_15

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2011 року заява ОСОБА_10 про перегляд вказаного заочного рішення залишена без розгляду, а ухвалою від 26 березня 2015 року без задоволення залишена заява ОСОБА_11 (дружини ОСОБА_10О.) про перегляд цього заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_11, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2010 року залишене без змін.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 02 грудня 2015 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2010 року у справі № 2-1470/10 та ухвала Апеляційного суду Рівненської області від 09 червня 2015 року були скасовані, а справа передана на новий розгляд до Рівненського міського суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 вересня 2016 року у справі 2-1470/10 позовна заява ОСОБА_4 залишена без розгляду у звязку з відмовою позивача від позову.

Крім того, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2007 року, договору купівлі-продажу спірної квартири від 20 березня 2007 року та про визнання за нею права власності на спірну квартиру.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року у справі № 2-362/11 позов ОСОБА_4 було задоволено повністю та визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 лютого 2007 року нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_8, як спадкоємця ОСОБА_17, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_16 20 березня 2007 року, та визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на спірну квартиру.

Ухвалами Апеляційного суду Рівненської області від 12 серпня 2011 року та 21 січня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відхилено, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року у справі № 2-362/11 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на спірну квартиру, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Цією ж ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року у справі № 2-362/11 рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом залишено без змін.

Таким чином, на теперішній час судовим рішенням, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 лютого 2007 року нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_8, як спадкоємця ОСОБА_17, визнано недійсним.

Крім того, судом встановлено, що 09 жовтня 2015 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 2578.

Всі зазначені обставини сторонами по справі визнаються.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається не те, що після винесення вищевказаних судових рішень фактично власником спірної квартири був ОСОБА_6, а ОСОБА_4 незаконно та безпідставно здійснила відчуження квартири, скориставшись тим, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири значилась вона згідно рішення Рівненського міського суду від 23 червня 2011 року у справі № 2-362/11, яке в подальшому було скасоване. Отже, майно (спірна квартира) вибуло з власності поза волею власника та на підставі судового рішення, яке було скасоване, відтак подальше його відчуження є незаконним, а тому спірна квартира має бути витребувана від нового власника ОСОБА_3

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача посилається на те, що спірна квартира вибула із володіння ОСОБА_8 неправомірним шляхом, що підтверджується матеріалами кримінальної справи № 1-1009/11, яка була порушена по факту незаконного заволодіння чужим майном, і з якої слідує, що ОСОБА_8 не мав наміру відчужувати належну йому квартиру, повноваженнями щодо її відчуження ОСОБА_9 не наділяв (довіреність на імя ОСОБА_9 не видавав), останній не вчиняв жодних дій щодо відчуження квартири, а тому договір купівлі-продажу квартири від 06 березня 2007 року було укладено без волевиявлення її власника. Оскільки видана довіреність на імя ОСОБА_9 є нікчемною, то і вчинені на її підставі правочини не породжують жодних правових наслідків. Отже, як договір купівлі-продажу спірної квартири від 06 березня 2007 року, так і договір купівлі-продажу від 20 березня 2007 року є нікчемними. Відповідно ні спадкодавець ОСОБА_6, ні позивач ОСОБА_1 не були та не є власниками спірної квартири і не можуть висувати вимог про витребування її з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України.

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до вимог статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як встановлено судом, на теперішній час судовим рішенням, яке набрало законної сили, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 лютого 2007 року нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_8, як спадкоємця ОСОБА_17, визнано недійсним, що свідчить про відсутність у ОСОБА_8, як особисто, так і у його представника за довіреністю, права на відчуження спірної квартири.

Враховуючи недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на імя ОСОБА_8, як спадкоємця ОСОБА_17, та відсутність у ОСОБА_8 права на відчуження спірної квартири, а також те, що на теперішній час не визнано недійсними довіреність, видану від імені ОСОБА_8 на імя ОСОБА_9, посвідчену 13 лютого 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстровану в реєстрі за № 523, договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 06 березня 2007 року між ОСОБА_9, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_8 на підставі цієї довіреності, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрований в реєстрі за № 673, та договір купівлі-продажу спірної квартири від 20 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за № 2190, добросовісним набувачем спірної квартири слід вважати саме ОСОБА_6

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, ОСОБА_1, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на майно після смерті ОСОБА_6, в контексті положень статті 388 ЦК України, не є і не може бути власником спірної квартири, а тому не має і права на її витребування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (справа № 6-1168цс15), відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Якщо таке майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право його витребувати від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд вважає необхідним зауважити, що оскільки ОСОБА_4 набула право власності на спірну квартиру на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 червня 2011 року у справі № 2-363/11, яке в подальшому було скасоване, що свідчить про вибуття майна з володіння власника поза його волею, то і її і, відповідно, ОСОБА_3, по відношенню до спірної квартири також слід вважати добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 19 червня 2017 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь