Номер провадження: 22-ц/785/4239/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Станкевича В.А., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору купівлі-продажу удаваним та визнання права власності на квартиру, -

встановила:

06 травня 2016р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4, та просив суд:

-визнати удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі, укладений 15 квітня 2016р., між ним та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5;

-визнати, що 15 квітня 2016р. між ним та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру №1 та місце стоянку №1 в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру №1, яка складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 178,3кв.м., житловою площею 101,3кв.м., та на місце стоянку №1, загальною площею 18кв.м., що розташовані в будинку № 4-А по пров. Сабанському в м. Одесі.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що 15 квітня 2016р. між ним та ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку №4-А по пров. Сабанському в м. Одесі, за яким ОСОБА_4 зобовязався продати йому вищевказану квартиру та місце стоянки протягом строку в десять днів з моменту укладення даного договору, тобто до 25 квітня 2016р., та укласти договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна протягом цього ж строку. Також сторони домовились, що після укладення попереднього договору купівлі-продажу відповідач передає, а позивач приймає обєкт та має повний доступ до нього.

19 квітня 2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду, та він (ОСОБА_3Р.) сплатив ОСОБА_4 повну вартість вищевказаного нерухомого майна, а ОСОБА_4 передав йому правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від квартири АДРЕСА_1, якою він користується з 15 квітня 2016р. Однак, ОСОБА_4 ухиляється від укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, що стало приводом для звернення позивача з даним позовом.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ОСОБА_4 позов визнав, не заперечував, що ОСОБА_4 дійсно отримав від позивача грошову суму в розмірі 7.644.900грн. за продаж квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку №4-А по пров. Сабанському в м. Одесі, але у звязку з відїздом його довірителя за межі м. Одеси, він не має змоги укласти договір купівлі-продажу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016р. позов ОСОБА_3 задоволено.

Суд визнав удаваним попередній договір купівлі-продажу квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі, укладений 15 квітня 2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Суд визнав, що 15 квітня 2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру №1 та місце стоянки №1 в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на квартиру №1, яка складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 178,3кв.м., житловою площею 101,3кв.м., та на місце стоянки №1, загальною площею 18кв.м., що розташовані в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2017р. ОСОБА_2 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2016р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що вказане рішення суду порушує її права, оскільки вона за договором купівлі-продажу від 25 травня 2010р. придбала у відповідача ОСОБА_4 спірний обєкт нерухомості, і лише 12 жовтня 2016р. постановою Верховного Суду України було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016р., ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 2 березня 2016р., та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015р., і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 (дружина відповідача) до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання заяви про згоду на укладення договору купівлі-продажу недійсними відмовлено(а.с.71-79).

Справу розглянуто у відсутності позивача ОСОБА_3, який був належним чином сповіщений про слухання справи в апеляційній інстанції, у задоволені клопотання ОСОБА_3 про відкладення слухання справи у звязку з хворобою відмовлено, оскільки ОСОБА_3 не надав докази, що він не може зявитися в судове засідання саме 12 червня 2017р, а довідка про його огляд за місцем проживання 06 червня 2017р. лікарем, не є доказом про неможливість зявитися в судове засіданні апеляційної інстанції саме 12 червня 2017р.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, адвоката в інтересах ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, адвоката в інтересах ОСОБА_4, яка просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів в їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира №1 та місце стоянки №1 в будинку №4-А по провулку Сабанському в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності виданого Жовтневою районною адміністрацією м. Одеси за №011999 від 28 лютого 2001р., зареєстрованого в ОМБТІ та РОН 15 березня 2001р.

15 квітня 2016р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку №4-А по пров. Сабанському в м. Одесі.

Відповідно до п. 1 даного договору ОСОБА_4 зобовязався продати ОСОБА_3, а останній зобовязався купити у ОСОБА_4 вищевказану квартиру та місце стоянки протягом строку в десять днів з моменту укладення даного договору, тобто до 25 квітня 2016р., та укласти договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна протягом цього ж строку на умовах, передбаченим даним договором.

В п. 5 даного договору закріплено, що після укладення попереднього договору купівлі-продажу відповідач передає, а ОСОБА_3 приймає обєкт та має повний доступ до нього.

Згідно п. 6 та п. 10 вказаного договору було погоджено, що повна вартість квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку №4-А по пров. Сабанському в м. Одесі становить 7644900грн. При цьому, на підтвердження зобовязань і на забезпечення його виконання позивач зобовязався сплатити в якості авансу грошову суму у розмірі 100000грн.

19 квітня 2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду до попереднього договору купівлі-продажу, згідно з яким на виконання п. 6 попереднього договору від 15 квітня 2016р. ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняв грошові кошти у розмірі 7544900грн. до моменту підписання вказаної додаткової угоди в повному обсязі.

Відповідач передав ОСОБА_3 правовстановлюючі документи на нерухоме майно та ключі від квартири АДРЕСА_1. Вказаною квартирою, а також місцем стоянки позивач користується з 15 квітня 2016р., про що свідчить відповідна довідка ОСББ «Бернардацци».

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Задовольнив позов ОСОБА_3 суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_4 особисто не має змоги укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки перебуває за межами міста ОСОБА_7.

Вказана обставина не може бути підставою для визнання удаваним попереднього договору купівлі-продажу квартири №1 та місця стоянки №1 в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі, укладеному 15 квітня 2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та визнання що 15 квітня 2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна з розстроченням платежу, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру №1 та місце стоянки №1 в будинку № 4-А по провулку Сабанському в м. Одесі, та визнання за ОСОБА_3 права власності на вищевказані обєкти нерухомості, оскільки таке визнання не передбачено законом.

Судом першої інстанції безпідставно зроблені висновки, що нібито правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, та помилково дійшов до висновку про застосування статті 235 ЦК України.

Крім того, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016р. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 в повному обсязі не лише з підстав того, що воно ухвалено з порушенням вимог матеріального права, а і з урахуванням наступного.

Пунктом 8 частиною 3 ст.129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обовязки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008р. «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» звернуто увагу на те, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Апелянт ОСОБА_2 і адвокат в її інтересах навели обставини, які свідчать, що рішенням суду вирішені питання щодо її прав та обовязків.

Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015р. було задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_8, приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_7 про визнання заяви про згоду на укладення договору недійсною, визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016р. було відмовлено ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження.

Про те, постановою Верховного Суду України від 12 жовтня 2016р. було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016р., ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2016р. та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015р.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_8, приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_7 про визнання заяви про згоду на укладення договору недійсною, визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

При цьому в постанові Верховного Суду України звернуто увагу на те, що позивачка ОСОБА_6 не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Правових підстав, передбачених нормами статей 215, 216, 229, 369 ЦК України, статті 65 СК України, для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсними заяви про згоду на укладення договору купівлі-продажу та самого договору купівлі-продажу немає.

Суд вказав, що у справі, яка переглядається Верховним Судом України, суди неправильно застосували вказані норми матеріального права, дійшовши помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними заяви про згоду на укладення договору купівлі-продажу та договору купівлі-продажу квартири, що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 3604 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, ухвалених у цій справі, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказані обставини свідчать про те, що права ОСОБА_2 були порушені вищевказаними рішеннями судів, та лише 12 жовтня 2016р. постановою Верховного Суду України усі рішення були скасовані, та фактично поновлені її права на спірні обєкти нерухомості, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016р. підлягає скасуванню, оскільки порушує її права.

З урахуванням висновків Верховного Суду України в постанові від 12 жовтня 2016р., безпідставним є твердження адвоката в інтересах ОСОБА_4, що на час укладення договору між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, та на час ухвалення рішення суду на користь ОСОБА_3 обєкти нерухомості не знаходилися під арештом та не належали ОСОБА_2, оскільки право ОСОБА_2 було порушено спочатку та було захищено лише 12 жовтня 2016р. вищевказаною постановою.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2016р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору купівлі-продажу удаваним та визнання права власності на квартиру відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: В.А.Станкевич

ОСОБА_9