УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Білгород-Дністровського районного відділу головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цих осіб понад встановлені строки, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_7, інтереси якого представляє ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної ради Одеської області, про вселення та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1, з підстав ст.71,72 ЖК України, посилаючись на те, що останні більше шести місяців не проживають у вказаному житловому будинку.

У грудні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_7, інтереси якого представляє ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись із зустрічним позовом про вселення до спірного домоволодіння та зобов'язання ОСОБА_4 не чинити їм перешкод у користуванні житловим будинком, посилаючись на те, що вони з поважних причин не проживають у спірному будинку, а тому не втратили право на проживання в ньому.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_7, інтереси якого представляє ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - задоволено частково. Вселено ОСОБА_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 у житловий будинок АДРЕСА_1. Решту зустрічних позовних вимог залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення,а праву передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до договору дарування від 14 березня 1986 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 44).

ОСОБА_5 - донька ОСОБА_4 (а.с.45).

ОСОБА_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20, 39).

Також судами встановлено, що ОСОБА_6 у вересні 2015 року потрапила у дорожньо-транспортну пригоду та з того часу знаходиться на лікуванні у міській клінічній лікарні № 11 м. Одеса (а.с. 69).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 перешкоджав ОСОБА_5 проживати у спірному будинку у зв'язку з чим остання зверталась до правоохоронних органів (а.с. 46, 70)

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_4 та частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із відсутності правових підстав для визнання ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням

Суд першої інстанції, врахувавши вимоги ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР, вірно вказав про те, що виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування ним та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на нього, і припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Також суд вірно посилався на норми ЖК України зазначивши, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а тому підстав для задоволення первісних позовних вимог не має, оскільки відповідачі за первісним позовом не втратили право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, при цьому останніми доведено не проживання у спірному будинку з поважних причин.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.В. Кафідова