Номер провадження: 22-ц/785/3646/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області про стягнення заробітної платиза апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 грудня 2016 року,

встановила:

16 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області про стягнення заробітної плати.

В обгрунтування позову, ОСОБА_3 вказала, що вона 15 листопада 2010 року була обрана депутатом Долинської сільскої ради Ренійського району Одеської області.

Рішенням Долинської сільскої ради Ренійського району Одеської області від 27 вересня 2011 року, позивач була обрана секретарем Долинської сільскої ради Ренійського району Одеської області.

На даній посаді працювала до 20 листопада 2015 року.

При цьому, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач відмовив позивачу виплатити середню заробітну плату за період працевлаштування.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просила суд зобовязати Долинську сільську раду Ренійського району Одеської області виплатити позивачу заробітну плату, яку ОСОБА_3 одержувала на посаді секретаря Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області з 30 листопада 2015 року до 04 березня 2016 року.

В судовому засіданні:

- позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, з підставі вказаних у позовній заяві;

- представник відповідача предявлені позовні вимоги не визнав, надав свої заперечення.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Ренійського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст.ст. 33, 36 КЗпП України, Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», правильно виходив з наступного.

ОСОБА_3 за результатами проведених місцевих виборів у 2010 році була обрана депутатом Долинської сільської ради Ренійського району.

З 01 вересня 2011 року позивач працювала на тимчасово вільній посаді діловода Долинської сільської ради на період відпустки основного працівника.

Рішенням Долинської сільської ради Ренійського району № 114-VІ від 27 вересня 2011 року, позивач була обрана секретарем Долинської сільської ради Ренійського району.

На даній посаді позивач пропрацювала до 20 листопада 2015 року до закінчення строку повноважень.

Після закінчення строку повноважень секретаря, ОСОБА_3 не працевлаштувалася за попереднім місцем роботи.

Лише 04 березня 2016 року позивач влаштувалася до Ренійського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон), у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

На підставі ч. 2 ст. 33 Закону, депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Отже, вищевказаний Закон гарантує колишнім працівникам (депутатам) прийом на колишнє місце роботи або іншу роботу, а у разі неможливості надання відповідної роботи виплату середньомісячного заробітку в період пошуку роботи, але не більше шести місяців.

Як вбачається з трудової книжки, позивач ОСОБА_3 з 01 вересня 2011 року працювала на тимчасово вільній посаді діловода Долинської сільської ради на період відпустки основного працівника, з 01 жовтня 2011 року переведена на посаду секретаря Долинської сільської ради, у звязку із обранням на виборну посаду, з 20 листопада 2015 року ОСОБА_3П звільнена із займаної посади секретаря, у звязку із закінченням строку повноважень.

17 лютого 2016 року позивач звернулася із заявою до голови Долинської сільської ради про виплату їй середньої заробітної плати на період її працевлаштування з 30 листопада 2015 року по 04 березня 2016 року.

Однак, відповідач відмовив у виплаті середньої заробітної палати ОСОБА_3, посилаючись на те, що позивач працювала на тимчасовій посаді, а це не є підставою для виплати їй середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування.

Підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Гарантії передбачені ч. 2 ст. 33 Закону розповсюджуються на працівників (депутатів) які безпосередньо перед обранням на виборну посаду були працевлаштовані на інші посади і були звільнені з такого місця роботи відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України (перехід на виборну посаду).

Після закінчення строку повноважень позивача, як секретаря Долинської сільської ради, остання не зверталась до сільської ради із заявою про прийняття її на колишню роботу на посаду діловода.

Із штатного розпису Долинської сільської ради на 2015 рік вбачається, що на той час посада діловода була вільною, але позивач не скористалась гарантією передбаченою Законом. Крім того, була вакантна посада контролера у КП «Гарант».

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правомірно вказав, що Закон встановлює, що лише у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Таким чином, позивач не має права на виплату середньої заробітної плати на період її працевлаштування з 30 листопада 2015 року по 04 березня 2016 року, оскільки позивач не скористалась своїм право повернутися на колишню роботу - посаду діловода, яку вона обіймала до обрання на виборну посаду.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29 грудня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області про стягнення заробітної плати -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_2