АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 і ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним та позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення поруки,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» ( далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором кредиту в сумі 145 390, 65 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ, що складає 3 200 764, 20 грн., а також судовий збір у сумі 48 011, 46 грн.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ» Укрсоцбанк» та просила визнати припиненою поруку ОСОБА_3 відповідно до договору поруки № MRTG - 58/Р від 17.06.2008 р., що був укладений між ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3

Окрім того, у лютому 2016 року ОСОБА_1, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2, подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору про іпотечний кредит № MRTG - 58 від 17.06.2008 р., укладеного між ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2016 р. позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості було залишено без розгляду.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2016 р. у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення вимог за зустрічними позовами в повному обсязі. Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд невірно застосував положення матеріального та процесуального закону та надійшов до невірних висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що оспорюваний кредитний договір є недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону щодо справедливості умов договору відповідно до ст. 203 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Окрім того зазначає, що договір поруки, укладений між ОСОБА_3 та ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», є припиненим, оскільки банк пропустив шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовів про визнання кредитного договору недійсним, а договору поруки припиненим,суд вважав встановленим, що усі умови кредитного договору були узгоджені сторонами, позивач підписав договір, попередньо ознайомившись із його змістом та погодившись із ним, він був обізнаний про сукупну вартість кредиту, несправедливих, дискримінаційних умов кредитний договір не містить. Щодо договору поруки то термін його дії визначено сторонами до 2028 року і підстави для його дострокового припинення відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновкаим суду.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 17.06.2008 року між ТзОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № MRTG 58, за умовами якого позивачу надано кредит у сумі 190 000 доларів США під 12 % річних зі строком остаточного повернення не пізніше повернення до 17.06.2028 року.

В цей же день, на забезпечення виконання вказаного договору про іпотечний кредит між ТзОВ «УніКредит Банк» і ОСОБА_3 був укладений договір поруки № MRTG 58,/Р за умовами якого вона поручилася перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку за Договоромпро іпотечний кредит № MRTG 58 від 17.06.2008 року та додатковими угодами до нього.

У п.4.2 зазначеного договору поруки сторони погодили, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а в п. 4.3 вказали, що не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого зобов'язання.

Факт отримання грошових коштів від банку на виконання вказаного кредитного договору позивачами не оспорюється, що свідчить про виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за даним кредитним договором.

Разом із цим, отримавши кредит позичальник несвоєчасно здійснював платежі, в наслідок чого виникла заборгованість.

Досудова вимога про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості від 03.08.2015 року № 08.305-87/96-13647 повернулася без вручення відповідачам по закінченню терміну зберігання, а відтак залишилася не реалізованою,що спонукало банк звернутися із позовом до суду 02.12.2017 року тобто протягом 4 місяців з дня її відправлення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, якою визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

При розгляді даної справи за наявними в справі доказами не встановлено обставин які б давали підстави для визнання недійсним кредитного договору за положеннями ст. 203 ЦК України.

Так,судом встановлено, що Кредитний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Відповідач надав позивачу перед укладенням кредитного договору повну інформацію стосовно умов кредитування у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту та його складових ,що міститься безпосередньо у самому договорі та у додатку до кредитного договору,які підписані позивачем без застережень( а.с.9- 26).

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини,позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згодний з умовами кредитного договору.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачу перед укладенням договору була надана уся інформація передбачена ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів та належним чином ознайомлено з умовами договору й доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на те,що строк виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит визначений до 17.06.2028 року і наразі банк не скористався своїм правом щодо дострокового повернення кредиту,позов про стягнення заборгованості заявлений протягом 4 місяців з часу надіслання досудової вимоги не отриманої відповідачами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для припинення поруки виходячи з умов договору поруки та зазначених норм права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовуються та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756/15524/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4520/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.