Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житло-2007» до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморгідробуд» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморгідробуд» на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Житло-2007» (далі - ОСББ «Житло-2007») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморгідробуд» (далі - ТДВ «Чорноморгідробуд»), вимоги якого під час розгляду справи уточнило, та остаточно просило на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України визнати недійсним договір № 19-н, укладений 05 січня 2007 року між ОСОБА_3 та Будівельним управлінням-463 Відкритого акціонерного товариства «Чорноморгідробуд» (далі - БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд»), про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, згідно з яким БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд» як підрядник зобов'язалося виконати будівельно-монтажні роботи на 10-му поверсі цього будинку, а після введення в експлуатацію - надати ОСОБА_3 всі необхідні документи для передачі за актом приймання-передачі нежитлового приміщення площею 130 кв. м на технічному поверсі загальною вартістю 70 тис. грн, а остання зобов'язалася здійснити фінансування будівництва цього нежитлового приміщення. Також позивач просив визнати недійсною додаткову угоду від 25 грудня 2012 року до договору від 05 січня 2007 року № 19-н.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 січня 2007 року між ОСОБА_3 та БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд» було укладено договір № 19-н про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, згідно з яким БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд» як підрядник зобов'язалося виконати будівельно-монтажні роботи на 10-му поверсі будинку АДРЕСА_1, а після введення в експлуатацію - надати ОСОБА_3 всі необхідні документи для передачі за актом приймання-передачі нежитлового приміщення площею 130,00 кв. м на технічному поверсі загальною вартістю 70 тис. грн; у свою чергу ОСОБА_3 зобов'язалася здійснити фінансування будівництва цього нежитлового приміщення.

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 внесла свій пайовий внесок у будівництво лише 07 лютого 2013 року, уже після того, як будинок був збудований та прийнятий в експлуатацію у 2007 році, тобто фактично інвестування будівництва в будинок, зокрема в нежитлове приміщення, не відбулося, оскільки ОСОБА_3 не брала участі в інвестуванні, так як згідно зі ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, у результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Крім того, позивач посилається на те, що угода про інвестування була укладена 05 січня 2007 року з БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд», яке у вересні 2011 року було ліквідовано. У той же час 25 грудня 2012 року до цієї угоди було укладено додаткову угоду, якою змінено об'єкт інвестування і замість 10-ти поверхового будинку вказуються нежитлові приміщення № № 1 та 2 на технічному поверсі цього будинку, але в якості підрядника вже виступив відокремлений підрозділ БУ-463 ТДВ «Чорноморгідробуд», створений у кінці 2007 року, що суперечить суті угоди інвестування у будівництво будинку, який був побудований разом із технічним поверхом у 2007 році. При цьому нежитлове приміщення № АДРЕСА_1 є допоміжним приміщенням будинку, а тому БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд» не мало право відчужувати вказане майно будь-яким способом, у тому числі й за угодою про інвестування в будівництво.

Позивач вважає, що діями відповідачів щодо укладення оспорюваної угоди були порушені права позивача, оскільки його неправомірно було позбавлено права власності на допоміжні приміщення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов ОСББ «Житло-2007» задоволено.

Визнано недійсним договір від 05 січня 2007 року № 19-н про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та БУ-463 ВАТ «Чорноморгідробуд».

Визнано недійсною додаткову угоду від 25 грудня 2012 року до договору від 05 січня 2007 року № 19-н про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТДВ «Чорноморгідробуд» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Статтею 1 ЦПК України установлено, що завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ЦПК України спосіб судового захисту та підставу й предмет позову визначає позивач.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом установлено, що 05 січня 2007 року між БУ ВАТ «Чорноморгідробуд» як підрядником та ОСОБА_3 як інвестором було укладено договір № 19-н про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, предметом якого є співробітництво сторін із інвестування та будівництва 10-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_1, яке здійснюється на кошти інвестора підрядником відповідно до проектно-кошторисної документації і договору підрядника з Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.2 договору підрядник зобов'язався після введення житлового будинку в експлуатацію протягом 30 календарних днів передати за актом приймання-передачі інвестору нежитлове приміщення площею 130,0 кв. м на технічному поверсі (під'їзд № 1) в осях А-К 19-22, загальною вартістю 70 тис. грн.

25 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ВП БУ-463 ТДВ «Чорноморгідробуд» укладено додаткову угоду до договору № 19-н про інвестування в будівництво житлового будинку № АДРЕСА_1, якою сторони домовилися, зокрема, що підрядник передає інвестору об'єкт інвестування, а саме: нежитлові приміщення № № 1 і 2 з наступними характеристиками: будівельна адреса: житловий будинок АДРЕСА_1; поверх технічний; загальна площа 130,00 кв. м; вартість об'єкта інвестування 70 тис. грн.

Також 25 грудня 2012 року між тими самими сторонами складено акт приймання-передачі нежитлового приміщення на технічному поверсі в житловому будинку АДРЕСА_1, за яким ВП БУ-463 ТДВ «Чорноморгідробуд» передав, а ОСОБА_3 прийняла нежитлові приміщення № № 1 і 2, загальною площею 130,00 кв. м, на технічному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1; ОСОБА_3 проінвестувала будівництво вказаного житлового приміщення в цьому житловому будинку в обсязі 100 % на суму 70 тис. грн.

Установлено, що житловий будинок, в якому за договором знаходився об'єкт інвестування, та якому було присвоєно адресу: АДРЕСА_1, був введений в експлуатацію 04 грудня 2007 року і переданий на баланс позивачу ОСББ «Житло-2007» за актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 07 травня 2009 року.

26 березня 2013 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення № АДРЕСА_1, а 01 вересня 2015 року право власності на спірне приміщення за заявою ОСОБА_3 припинено, про що свідчить відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - постанова), відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Обґрунтовуючи порушення свого права, позивач у позовній заяві послався на те, що фінансова інвестиція в будівництво житлового будинку № АДРЕСА_1 за оспорюваним договором відповідачем ОСОБА_3 була здійснена вже після введення в експлуатацію об'єкта інвестування, однак, як правильно вважав суд першої інстанції, факт виконання чи невиконання умов договору як інвестором, так і підрядником не є підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи предмет і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, положення вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні указаного позову ОСББ «Житло-2007», яке було зареєстровано 15 січня 2008 року, тобто після укладення договору № 19-н про інвестування в будівництво житлового будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що на момент укладення оспорюваного договору права позивача було порушено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного рішення, на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Так, дійшовши висновку, що договір про інвестування будівництва від 05 січня 2007 року № 19-н та додаткова угода до договору від 25 грудня 2012 року суперечать ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», згідно з ч. 2 якої забороняється інвестування в об'єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом, таким чином, під час укладення договору про інвестування від 05 січня 2007 року № 19-н були порушені права співвласників багатоповерхового будинку на право користування та експлуатації горища та технічних приміщень, в яких розташовані інженерні мережі будинку, апеляційний суд залишив поза увагою, що самі співвласники багатоповерхового будинку не зверталися до суду із вказаними вимогами, відсутні також докази на підтвердження того, що вони у встановленому законом порядку уповноважили ОСББ «Житло-2007» на звернення до суду з цим позовом.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що в апеляційного суду не було підстав задовольняти позов ОСББ «Житло-2007» до ОСОБА_3, ТДВ «Чорноморгідробуд» про визнання недійсними договорів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Чорноморгідробуд» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року скасувати, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

О.М.Ситнік

О.В.Ступак