АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3068/17 Головуючий ІІ інстанції Карімова Л.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 30 000 грн., також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 17 серпня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір про завдаток. За умовами цього договору ОСОБА_3 отримав від неї 30 000 грн. та зобовязався в строк до 12.09.2015 року укласти договір купівлі-продажу та передати їй у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №26 по вул. Хмельницького Богдана, розташованого в смт. Куликівка Куликівського району Черніговській області. Однак без пояснення причин відповідач постійно переносив дату укладення договору купівлі-продажу будинку. Потім їй стало відомо, що відповідач вже здійснив відчуження будинку на користь третьої особи.

В запереченнях проти позову представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 посилаючись на те, що між сторонами фактично було укладено не договір завдатку, а попередній договір до договору купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально посвідчено не було. Оскільки вказаний договір купівлі-продажу будинку не було укладено не з вини відповідача, а з вини позивача, тому що вона відкладала дату укладання договору з огляду на брак коштів, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову суму у розмірі 30000 гривень та судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_3 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що договір про завдаток 17 серпня 2015 року укладений між ним та ОСОБА_5 було укладено в письмовій формі, однак нотаріально посвідчено не було, що тягне за собою його недійсність.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір купівлі-продажу будинку не було укладено не з вини відповідача, а з вини позивачки, оскільки вона ухилялась від укладання договору з огляду на брак коштів. У ОСОБА_3 навпаки, були готові всі документи на нерухомість, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що розписка відповідача про отримання ним від позивача грошових коштів відсутня, а наявність у договорі абстрактного формулювання про передачу у власність позивачем 30 000 гривень не свідчить про факт отримання ОСОБА_3 цих коштів.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошова сума у розмірі 30 000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

17 серпня 2015 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з метою зобовязання укласти в подальшому договір купівлі - продажу житлового будинку було укладено договір завдатку, за умовами якого сторони домовилися укласти до 12.09.2015 року договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №26 по вул. Хмельницького Богдана в селищі міського типу Куликівка, Куликівського району Чернігівської області.

В рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_5 передала продавцю завдаток у сумі 30000 грн. Проте, як у встановлений строк, так і в подальшому договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредитові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Відповідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобовязання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Положення законодавства про залишення завдатку особі, яка його отримала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються лише у випадку, коли між сторонами був укладений договір, але він не виконується з вини будь-якої з сторін. У випадку, коли сторони лише домовилися укласти договір в подальшому, але належним чином його не оформили, грошові кошти сплачені в рахунок виконання договору повинні бути визнані авансом та повернені в тому ж розмірі, в якому вони були передані.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачкою відповідачу грошова сума у розмірі 30000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобовязання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобовязання, той, хто отримав аванс повинен його повернути.

Таким чином, оскільки відповідач отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Доводи апеляційної скарги про недійсність договору про завдаток 17 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та недоведеність факту передачі останньому грошових коштів, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.1 вказаного договору про завдаток зазначено, що покупець передає продавцю завдаток у сумі 30 000 гривень у рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №26 по вул. Б.Хмельницького в смт. Куликівка, Куликівського району Чернігівської області.

Відповідно до п.2 вказаного договору кошти, зазначені в п.1 даного договору використаються як завдаток, внесений з метою виконання покупцем зобовязань по оплаті договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, що належить на праві власності продавцям.

Виходячи з наведеного, підписами у спірному договорі сторони підтвердили факт передачі ОСОБА_5 грошових коштів на користь ОСОБА_6

Матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідача до суду з вимогою про визнання вищевказаного договору недійсним або нікчемним з підстав його безгрошовості.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам у справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: