Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі - Глотовій П.В.

з участю позивача- відповідача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

відповідача позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

законного представника відповідача- позивача ОСОБА_5 ОСОБА_3 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в спадковому майні та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання будинку спільною сумісною власністю,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в спадковому майні, а саме на 1/8 частку будинковолодіння № 93-Б по вул. Малорівненській в м.Рівне, як на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер 07 січня 2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 січня 2008 року помер її батько ОСОБА_6. Після закінчення шести місяців, відповідно до ст.1298 ЦК України, вона звернулась в ОСОБА_7 міську державну нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право власності на спадкове майно, але у зв"язку з тим, що майно не визначене та не виділене в натурі свідоцтво не було видане. 25 жовтня 2011 року вона отримала повідомлення Другої ОСОБА_7 державної нотаріальної контори, в якому її повідомлено, що відповідно видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки вона не є членом сім"ї спадкодавця в неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому що вони знаходяться у відповідачів, які в свою чергу прийняли спадщину, тому що зареєстровані за місцем перебування спадкового майна. Вона була змушена звернутись до суду з вимогою спонукати відповідачів надати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що підлягає реєстрації та витяг з Реєстру прав власності. Рішенням Рівненського міського суду від 20 вересня 2012 року по справі №1711/9598/12 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_7 міська державна нотаріальна контора про спонукання до вчинення дій відмовлено за безпідставністю. В звязку з Рішенням Рівненського міського суду від 20 вересня 2012 року, вона звернулась до адвоката з проханням отримати дублікати правовстановлюючих документів на нерухоме спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 в КП «ОСОБА_7 МБТІ». Але 6 лютого 2012 року адвокат отримав повідомлення, що в матеріалах інвентарної справи на будинковолодіння №93-г по вул. Малорівненській в м. Рівному копія свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_6 відсутня. Дані обставини спонукали її звернутись 14 листопада 2012 року в КП «ОСОБА_7 МБТІ» та укласти договір-заяву №12118 на виготовлення копії технічного паспорта, дубліката свідоцтва про право власності та видачу витягу з Реєстру прав власності на будинковолодіння №93-Б, що знаходиться на вул. Малорівненська в м.Рівне, до заяви додала запит Другої ОСОБА_7 нотаріальної контори та оголошення про втрату свідоцтва про право власності надруковане в газеті «Вільне слово». Вказує, що у звязку з невиконанням договору вона звернулась до Рівненського міського суду з позовом до КП «ОСОБА_7 МБТІ» про видачу дубліката Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 23 лютого 1994 року Управою ОСОБА_7 міської Ради народних депутатів (розпорядження голови управи №220-р від 22 лютого 1994 року) на імя ОСОБА_6 на житловий будинок з надвірними будівлями №93 «б», що в м.Рівне, вул. Малорівненська. Рішенням Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року по справі №569/18112/13-ц в позові їй було відмовлено за безпідставністю. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області її апеляційну скаргу відхилено. Рішення Рівненського міського суду від 18 березня 2014 року по цій справі залишено без змін.

6 листопада 2012 року за №1490/02-14 на адресу КП «ОСОБА_7 бюро технічної інвентаризації» надіслано лист, відповідно до якого ОСОБА_7 державна нотаріальна контора на підставі ст.ст.4, 46 Закону України «Про нотаріат» просила видати ОСОБА_1 дублікат Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 23 лютого 1994 року Управою ОСОБА_7 міської Ради народних депутатів (розпорядження голови управи №220-р від 22 лютого 1994 року) на імя ОСОБА_6 на житловий будинок з надвірними будівлями №93 «б», що в м.Рівне, вул. Малорівненська.

По закінченню реєстрації дубліката свідоцтва про право власності, ОСОБА_7 державна нотаріальна контора, відповідно до ст.4, ст.46 Закону України «Про нотаріат» просить видати Борис ОСОБА_8 з реєстру прав власності на нерухоме майно на житловий будинок з надвірними будівлями №93 «б», що знаходиться в м.Рівне, вул. Малорівненська, що належав ОСОБА_6.

Дублікат необхідний для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер 07 січня 2008 року.

Однак вимога Державного нотаріауса не виконана ні ОСОБА_3, ні КП «ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації» про надання дубліката свідоцтва на житловий будинок з надвірними будівлями №93 «б», що знаходиться в м.Рівне, вул. Малорівненська, що належав ОСОБА_6 для оформлення свідоцтва про право на спадщину .

17 січня 2013 року після чергового звернення в ОСОБА_7 державну нотаріальну контору вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки її право на частку в спадщині, як доньки ОСОБА_6 від першого шлюбу не визнають та перешкоджають у оформленні права власності на спадкове майно, шляхом неподання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, просить визнати за нею право власності на 1/8 частку в спадковому майні.

19 січня 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про визнання будинку № 93 Б по вул. Малорівненській у м.Рівне спільною сумісною власністю ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в рівних частках по 1/4 за кожним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 з 04.03.1983 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради народних депутатів №198 від 14.06.1989 ОСОБА_6 у м.Рівне по вул. Малорівненській виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва житлового індивідуального будинку.

У період спільного життя подружжя ОСОБА_6 на зазначеній земельній ділянці за спільні кошти родини побудувало житловий будинок, якому, згідно наказу №4 від 14.01.1994 департаменту архітектури ОСОБА_7 міської ради народних депутатів, присвоєно адресний номер 93-б. Будинок будувався за спільні кошти всіх членів сім"ї, як дружини, ОСОБА_3 та чоловіка ОСОБА_6, так і їх дітей, ОСОБА_5, та ОСОБА_9. Однак, враховуючи те, що оформленням документів займався ОСОБА_6, будинок був оформлений на його ім"я, 23.02.1994 ОСОБА_7 міською радою ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння за вищезазначеною адресою.

В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги первісного позову підтримали та просили суд їх задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві, в задоволені зустрічного позову просили суд відмовити.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги первісного позову визнали частково, просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/16 частку будинковолодіння № 93-Б по вул. Малорівненській в м.Рівне , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер 07 січня 2008 року. Щодо вимог зустрічного позову вони просять суд його задовольнити, визнати будинок № 93 Б по вул..Малорівненській у м.Рівне спільною сумісною власністю ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в рівних частках по 1/4 за кожним.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в спадковому майні та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання будинку спільною сумісною власністю, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 04.03.1983 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.

В період шлюбу народилися діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради народних депутатів №198 від 14.06.1989 ОСОБА_6 у м.Рівне по вул. Малорівненській виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва житлового індивідуального будинку.

У період спільного життя подружжя ОСОБА_6 на зазначеній земельній ділянці за спільні кошти родини побудовано житловий будинок, якому, згідно наказу №4 від 14.01.1994 департаменту архітектури ОСОБА_7 міської ради народних депутатів, присвоєно адресний номер 93 б.

23.02.1994 року ОСОБА_7 міською Радою ОСОБА_6 видано свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння за адресою вул. Малорівненська, 93-б у м. Рівне.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6Й помер 07.01.2008 року.

Після його смерті спадкоємцями першої черги були Позивачка ОСОБА_1 (донька від першого шлюбу), дружина ОСОБА_3О, та двоє дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_9

Що стосується первісного позову, то він підлягає задоволенню. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними.

Виходячи з викладеного за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/8 частку будинковолодіння № 93-Б по вул.Малорівненській в м.Рівне , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер 07 січня 2008 року.

Суд вважає, що в задоволені зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що сімя ОСОБА_6 перейшла проживати в будинок коли їх старшому сину було 9-10 років. В будинку не було дверей, газу, води, підлоги. Сім'я витрачала на будівництво всі зароблені кошти, а також соціальну пенсію, яку отримували на дитину інваліда.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дала суду показання, що вона сім'ю ОСОБА_6 знає приблизно з 1990 років. Вона є їхньою сусідкою та бачила як вони будували свій будинок. Вказує, що їхній син з 18 років працював та надавав кошти на будівництво будинку. Коли будинок був зданий в експлуатацію вона не памятає.

Отже, з показань свідків суд не вбачає конкретних фактів, що будинок №93-Б по вул.Малорівненській в м.Рівне будувався за спільні кошти сімї подружжя ОСОБА_6 та їх дітей. Крім цього, з досліджених письмових доказів убачається, що на час видачі свідоцтва про право власності на спірний будинок діти були неповнолітніми, а тому не могли ні своєю працею, а ні коштами внести свою частку в будівництво будинку.

Суду надано договір про сумісну діяльність укладений 07 травня 2002 року між ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від іменні неповнолітнього сина ОСОБА_5, але суд до нього відносить критично, оскільки на час його укладання будинок вже був введений в експлуатацію та був оформлений на ОСОБА_6.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.61 Сімейного кодексу України, обєктом права спільної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком майна, виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та спільні грошові кошти членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, позивачі за зустрічним позовом не надали суду доказів, що спірний будинок по вул. Малорівненській, 93-б в м, Рівне набутий в результаті спільної праці, та за спільні кошти подружжя ОСОБА_6 та їх дітей.

На підставі та керуючись ст.368, 1261, 1267 ЦК України, ст.ст. 15, 30, 62, 202, 203, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в спадковому майні задоволити.

Визнати за ОСОБА_13 право власності на 1/8 частку будинковолодіння № 93-Б по вул. Малорівненській в м.Рівне , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер 07 січня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_13 понесені судові витрати в розмірі 243.60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання будинку спільною сумісною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.