ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5160/16-ц
Провадження № 2/210/607/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"31" травня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Ширинової К.С.,

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ст.197 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 03 серпня 2007 року, сума якої складає 36181,28 гривня, та судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 серпня 2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2300,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 31 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 36181,28 гривня.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві вказував на можливість розгляду справи без його участі.

Присутній у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 надав пояснення по суті справи, проти позову заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

Зі змісту ст.ст.626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.ст.1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи банк, в підтвердження своїх позовних вимог, надав суду копію договору-приєднання (заяву відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг та розрахунок заборгованості).

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір шляхом приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України), який відповідає вимогам чинного законодавства та волі сторін.

Згідно з п.9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки (а.с.12).

Згідно з п.3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця (а.с.12 зворот).

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_2 заявив клопотання 30 травня 2017 року (а.с.47-48).

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, згідно з яким для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що останній платіж за умовами договору ОСОБА_2 здійснив 11 грудня 2012 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався вже у грудні 2012 року.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс 14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної даності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходить із того, що банк пропустив строк позовної давності, початок перебігу якого почався з грудня 2012 року, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у листопаді 2016 року, питання щодо поновлення строку позовної давності позивачем не порушувалось.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі, - останнім днем місяця, указаного на картці, і що останній платіж здійснено в грудні 2012 року, строк дії картки за загальним правилом становить три роки, тобто дія картки закінчилась у грудні 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 17 листопада 2016 року. Відповідно до п.3.1.3 Правил надання банком послуг подовження дії попередньої картки можливе лише за умови наявності коштів на даному картковому рахунку, шляхом надання клієнту карти із новим строком дії. Проте з матеріалів справи судом встановлено, що нова карта відповідачу не надавалася, відповідно, договір не було продовжено. Пунктом 3.1.4 Правил надання банком послуг застережено, що строк дії карток миттєвого випуску подовженню не підлягають. Враховуючи те, що відповідач отримав кредитну картку миттєвого випуску, остання не могла бути подовженою за будь-яких обставин.

Суд також зауважує, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, а також те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав ОСОБА_2 грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобовязань за договором від 03 серпня 2007 року не виконав.

Таким чином, враховуючи те, що про порушення своїх прав у звязку з ненадходженням платежів на погашення кредиту, банк дізнався в грудні 2012 року (останній платіж мав місце у грудні 2012 року) термін дії картки сплинув у грудні 2015 року, строк позовної давності сплинув у грудні 2015 року (відповідно до ст.ст.258, 261 ЦК України).

Оскільки позов заявлено у листопаді 2016 року, відповідачем подана заява про застосування позовної давності, підстав для задоволення позову не вбачається.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати, сплачені за подання позову, відшкодуванню не підлягають на підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88 ЦПК України, ст.ст.253, 256, 261, 267, 526, 530, 610 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н. Ю. Вікторович