30.05.2017 227/3243/16-ц
25 травня 2017 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Сисенко Ю.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
6068,71 грн. заборгованість за кредитом,
2596,16 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом,
108704,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором,
500,00 штраф (фіксована частина),
7231,47 грн. штраф (процентна складова).
Також позивач зазначав, що частина вищевказаної заборгованості 02.12.2013 р. була задоволена рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська та з відповідача на користь Позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" стягнута заборгованість, яка станом на 31.07.2013 року становила 106043,05 грн., з яких:
6924,71 грн. - заборгованість за кредитом;
2596,16 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;
500,00 штраф (фіксована частина),
5025,86 грн. штраф (процентна складова).
Дане рішення частково було виконане відповідачем, а саме: погашено тіло кредиту у розмірі 856,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 5025,86 грн.
152360,96 грн. сума заборгованості станом на 21.07.2016 року,
106043,05 грн. сума заборгованості станом на 31.07.2013 року, яка стягнута за рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська
6381,86 грн. сума погашеної заборгованості,, яка стягнута за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська.
Крім того, в уточненій позовній заяві позивач зазначає, що судовий наказ Харцизького міського суду Донецької області від 15.05.2008 року не потрібно враховувати, так як рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2013 року стягнута заборгованість за весь період з 26.09.2007 року по 31.07.2013 року, тобто за весь період, за який винесено судовий наказ 2008 року.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на позовних вимогах в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. При цьому суд звертає увагу на те, що ухвалою суду від 19.04.2017 року явка позивача судом визнавалась обов»язковою.
Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення та телефонограма від 25.04.2017 року. Причину своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Відповідач повідомлявся за адресою його фактичного місця проживання, яка зазначена в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб: Донецька область, м.Краматорськ, вул..Гамарника, 17, (а.с.53).
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
Між сторонами склалися кредитні правовідносини.
Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено наступне.
Згідно статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (а.с.14) вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк".
Зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за кредитним договором № DOXRRX37300104 від 26.09.2007 року (а.с.72-73).
В той же час в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують укладення договору між сторонами № DOXRRX37300104 саме від 20.06.2007 року.
Так, із заяви позичальника №DOXRRX37300104 від 20.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 підписавши 20.06.2007 року дану заяву погодився, що ця заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) і Тарифами банку, складає між ним та Банком кредитно-заставний договір (а.с.8).
Зі змісту вказаної заяви позичальника вбачається, що банк надав ОСОБА_1 строковий кредит у сумі 8520,00 грн на строк 24 місяців з 20.06.2007 року по 20.06.2009 року включно. З умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 204,48 грн та єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1420.00 грн. в обмін на зобов»язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) строки.
Вказаною заявою позичальника також встановлено, що погашення заборгованості здійснюється з 20 по 25 число кожного місяця і в цей строк позичальник повинен надавати Банку щомісячний платіж у сумі 606,21 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.
Зміст заяви позичальника також вказує на те, що згідно п.4.2. Умов, при порушенні позичальником зобов»язань із погашення Кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11.83% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.
Розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с.75) свідчить про те, що вказаний розрахунок стосується договору № DOXRRX37300104, який укладено сторонами саме 20.06.2007 року.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2013 року, на яке посилається позивач в своєму уточненому позові і яке надав в якості доказу суду також стосується відносин сторін з приводу укладення ними кредитного договору 20 червня 2007 року.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем укладався договір № DOXRRX37300104 саме від 26.09.2007 року позивачем суду надано не було.

При цьому суд зазначає, що після уточнення позовних вимог, суд, ухвалою від 19.04.2017 року, відкладаючи судовий розгляд на 25.05.2017 року явку позивача визнавав обов»язковою і роз»яснював позивачу, що саме сторони повинні подавати докази суду і доводити їх переконливість перед судом. Також позивачу роз»яснювалось, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Але, незважаючи на вказане, представник позивача до суду не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, що є його правом, відповідно до ст.169 ЦПК України.

Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про факт укладення між сторонами кредитного договору №DOXRRX37300104 саме від 26.09.2007 року, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких документів, які б свідчили, що в уточненій позовній заяві від 20.02.2017 року допущена описка в частині зазначення дати укладення кредитного договору, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача, викладені в уточненій позовній заяві є недоведеними, а саме недоведений факт укладення кредитного договору №DOXRRX37300104 від 26 вересня 2007 року, а тому, в даному випадку позов є необґрунтованим та безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5 -8, 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні цивільного позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 25 травня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 30 травня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

25.05.2017