справа № 208/356/17
№ провадження 2/208/881/17
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2017 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., при секретарі Шешуревої Я.І.,

За участю:

- позивача ОСОБА_1,

- представника позивача ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві відповідача з 11 квітня 2012 року на посаді кондуктора. 21 грудня 2016 року наказом № 248к її було звільнено з роботи за прогул без поважних причин, але звільнення вважає, що відбулося з порушенням трудового законодавства. Вона є членом виборного профспілкового органу з 02 грудня 2016 року, який не розглядав питання про її звільнення. Окрім цього позивачу внаслідок незаконного звільнення було завдано моральну шкоду.

У звязку із зазначеним просить суд визнати незаконним Наказ КЗ «Трамвай» № 248к від 21 грудня 2016 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1, кондуктором відділу збору виручки КП «Трамвай» 21 грудня 2016 року у звязку з прогулом, згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на попередній посаді кондуктора відділу збору виручки комунального підприємства «Трамвай» з 21 грудня 2016 року по дату прийняття рішення включно; стягнути з КП «Трамвай» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 грудня 2016 року по дату прийняття рішення включно; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 172 800 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, посилались на обставини викладені в позові, просили суд визнати незаконним Наказ КЗ «Трамвай» № 248к від 21 грудня 2016 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1, кондуктором відділу збору виручки КП «Трамвай» 21 грудня 2016 року у звязку з прогулом, згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на попередній посаді кондуктора відділу збору виручки комунального підприємства «Трамвай» з 21 грудня 2016 року по дату прийняття рішення включно; стягнути з КП «Трамвай» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 грудня 2016 року по дату прийняття рішення включно; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 172 800 грн. У своїх поясненнях посилалась на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, посилалась на обставини викладені в запереченнях на позов. В судовому засіданні зазначила, що звільнення ОСОБА_1 відбулося із повним дотриманням законодавчо-встановленої процедури. Зазначає, що прогул здійснений позивачем не носить вимушений характер та був здійснений позивачем усвідомлено, не маючи на це жодної поважної причини. Окрім цього, позивач не навела достатніх та обґрунтованих доказів, яким чином їй було спричинено фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення її можливості їх реалізації чи інших страждань, отже задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди є безпідставними та незаконними. Таким чином вважає, що відповідачем при звільнені позивача було дотримано процедури про її звільнення, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більш трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Під час судового розгляду встановлене наступне.

Позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» на посаді кондуктора з 11 квітня 2012 року по 21 грудня 2016 рік, що не заперечується представником відповідача та підтверджується копією трудової книги серії АВ № 596973 від 29 лютого 2012 року (а.с.6-8).

Відповідно до копією трудової книги (а.с.6-8) позивач була звільнена за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України, що не заперечується представником відповідача та підтверджується копією наказу № 248-к про звільнення з роботи від 21 грудня 2016 року.

З акту та докладної від 15 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 15 грудня 2016 року з 4.46 год. по 12.50 год. була відсутня на робочому місці, чим здійснила прогул без поважних причин, тому просить притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

У звязку з чим директором ОСОБА_3 підприємства «Трамвай» від 20 грудня 2016 року № 486-к був виданий наказ «про дисциплінарне стягнення» за порушення трудової дисципліни, а саме невихід на роботу без поважних причин 15 грудня 2016 року, згідно якого ОСОБА_5 звільнено з 21 грудня 2016 року.

Доповідні записки, акти про відсутність на робочому місці в робочий час суд критично оцінює з огляду на зміст та характер їх складання.

Згідно з ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Враховуючи вимоги ч.4 ст. 40 КЗпП України, де передбачена підстава розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця, як прогул без поважних причин, де прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом робочого дня, а також відсутність без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнення за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ст.40 і п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.148-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Тобто за змістом вказаних норм закону, звільнення є крайньою мірою відповідальності працівника за скоєння дисциплінарних правопорушень.

Відповідно до вимог ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана чи звільнення.

Так, на виконання вимог ст.60 ЦПК України, представник відповідача в судовому засіданні не навела суду підстав застосування до позивача ОСОБА_1 саме крайньої міри відповідальності за скоєння дисциплінарного правопорушення, як звільнення, а не застосовано догану.

Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Так, посилання представника відповідача на те, що профком надав згоду на звільнення ОСОБА_1, суд не приймає до уваги, оскільки позивач є членом саме первинної профспілкової організації ВПЗУ КП «Трамвай».

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача та враховуючи, що ОСОБА_1 було звільнено у звязку з прогулом на підставі документів, які складені з порушенням трудового законодавства, а також те, що відповідачем не отримано згоду первинної профспілкової організації ВПЗУ КП «Трамвай», членом якої є позивач, та при звільнені позивача не було ознайомлено з відповідним наказом, суд приходить до висновку про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі позивача ОСОБА_5 на посаді кондуктора КП «Трамвай» з часу звільнення, тобто з 21 грудня 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш як одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у разі вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Позивача ОСОБА_5 було звільнено 21 грудня 2016 року, тому для розрахунку середнього заробітку необхідно врахувати її заробіток за жовтень та листопад 2016 рік. Враховуючи розрахункові листи про заробітну плату позивача, які видані КП «Трамвай», зазначено, що заробітна плата позивача за період жовтень та листопада 2016 року становить 5 397,15 грн. та 3 753,51 грн., де середньоденна заробітна плата складає 207,97 грн., тому середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу є: 207,97 грн. х 109 діб = 22 668,73 грн.

Ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди обґрунтовані та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки порушені відповідачем законних прав позивача призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та враховуючи принцип розумності та справедливості, що моральні страждання позивача будуть відповідати 1 000 грн.

Враховуючи, що при звернені позивача до суду її було звільнено від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн. на користь держави.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більш ніж за один місяць допускається до негайного виконання.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст. ст.3, 4, 40, 42, 43, 149, 234, 235, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213, 214-215, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати незаконним Наказ № 248-к від 21 грудня 2016 року ОСОБА_3 підприємства «Трамвай» про звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді кондуктора відділу збору виручки ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» з 21 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 22 668 (двадцять дві тисячі шістсот шістдесят вісім) грн. 73 коп. за період 21 грудня 2016 року по 01 червня 2017 рік, та моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог, відмовити.

В частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати позивача за один місяць в розмірі 4 575,33 грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства Камянської міської ради «Трамвай» судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.