СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/213/17
13 червня 2017 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - Войтенко Ю.В.,
секретаря - Самчик І.М.,
представника позивача - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості ? частини майна, що є у спільній частковій власності, припинення та визнання права власності,
Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви, постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 757 531 грн.; припинити право часткової власності ОСОБА_2 на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір - 6090 грн. та витрати пов'язані із проведення судової експертизи - 5500 грн. Позов обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності па житло від 19 жовтня 2001 року, виданого на підставі розпорядження заступника голови Київської міської державної адміністрації від 19.10.2001 року №616, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві часткової власності позивачу ОСОБА_2 та її батьку ОСОБА_4 в рівних частках кожному. Право власності зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №9159 29.10.2001 року. З 25.07.2000 року в вищезазначеній квартирі зареєстровано постійне місце проживання позивача. З червня 2010 року по червень 2011 року в квартирі проживала позивач та її чоловік ОСОБА_5. На фоні постійних конфліктних ситуацій, сварок та створення дискомфортних умов для проживання з боку відповідача, позивач зі своїм чоловіком вимушені були виїхати з зазначеної квартири. 02 серпня 2011 року шлюб позивача з ОСОБА_5 було розірвано. Всі намагання позивача вселитися в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 наштовхувалися на постійні перешкоди з боку відповідача. Для досягнення згоди щодо компенсації 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 позивачем було надано відповідачу пропозицію щодо продажу спільної часткової власності від 06.09.2011, яка залишена без письмової відповіді, а в усній формі їй було відмовлено. 30 липня 2015 року позивач звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової О.П. з заявою про передачу відповідачу заяви про намір продажу ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, однак відповіді в місячний строк позивачем отримано не було. Позивач вважає, що має право на отримання компенсації вартості вказаної частки квартири, оскільки користування квартирою з відповідачем неможливе, так як останній не дає можливості користуватися належною часткою квартири, постійно вчиняє сварки, самовільно вселив квартирантів, в зв'язку з цим звернулася до суду.
У судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, пояснивши, що відповідач не пускає позивача до квартири, на жодні мирні пропозиції щодо продажу квартири - не погоджується. З огляду на викладене, позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 87,91,92).
Свідок ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є знайомим позивача та працює ріелтором з продажу квартир, повідомив, що 16.09.2016 року позивач попросила її супроводжувати при огляді спірної квартири експертом, проте, до квартири відповідач позивача пускати відмовився, зазначивши, що пропустить її за умови присутності судового експерта. При цьому, після того, як до квартири прийшов експерт, відповідач все одно відмовився пускати свідка до квартири для того, щоб він зробив попередню оцінку для її подальшого продажу, або для купівлі. З огляду на що, свідок квартиру не оглянув. Підтвердив, відсутність у позивача ключів від вказаної квартири.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочномупорядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідка повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.
Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2001 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному, квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 10, 96-97).
Відповідно до Технічного паспорту квартира складається з двох житлових кімнат загальною жилою площею 31,0 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м., балкону площею 5,7 кв.м., лоджії площею 4,8 кв.м. (а.с. 11-12).
Позивачем було надано відповідачу пропозицію щодо продажу спільної часткової власності від 06.09.2011 року (а.с. 13-15).
Згідно заяви ОСОБА_2, посвідченої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Громовою О.П. позивач 30 липня 2015 року звернулась до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Громової О.П. з заявою про передачу відповідачу заяви про намір продажу ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав заяву про намір продажу ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 02 серпня 2015 року (а.с. 18).
Згідно висновку за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 04 жовтня 2016 року №28/26-16 неможливо здійснити виділення в натурі ? частини квартири АДРЕСА_1, т.я. будуть порушуватися вимоги пунктів 2.22, 2.23, 2.24, 2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.2-15-2005» Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення». Квартира НОМЕР_3 є неподільною. У зв'язку з тим, що квартира АДРЕСА_1 є неподільною, немає можливості надати варіанту її поділу. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 на час проведення експертизи становить 1 515 062 грн., ринкова вартість ? частини цієї квартири - 757 531 грн. (а.с. 46- 66).
Відповідно до довідки про доходи від 12.12.2016 року ОСОБА_4 працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Рентакран» з 02.01.2009 року. Займає посаду машиніста баштового крана. Дохід за період з 01.12.2015 року по 30.11.2016 року склав 28 110,63 грн. (а.с. 74).
В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно вимог ст.ст. 355, 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
При вирішенні питання про стягнення грошової компенсації необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому необхідно також з'ясовувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.
За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Позивач, заявляючи вимогу про припинення його права власності на частку у квартирі та визнання права власності на неї за відповідачами, підтвердив ту обставину, що припинення його частки у праві власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача і є єдиним можливим способом захисту його порушених прав.
Відповідно до правової позиції Верхового Суду України від 19.02.2014 року в справі №6-4ц14, вбачається, що при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що знаходиться у спільній власності, суду слід врахувати крім спеціальних норм, також і загальні норми цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з»ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.
Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіє та користується лише відповідач, і виходячи при цьому з інтересів останнього судом перевірено можливості сплати відповідачем такої компенсації і враховано, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній частковій власності позивач наголошувала на порушенні її прав як власника 1/2 частини квартири з боку відповідача та на відсутності можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй часткою майна.
Водночас, у даному випадку, сам по собі низький рівень доходу відповідача не може бути визнано підставою для порушення прав позивача. Оскільки позбавлення права позивача на користування вказаним майном свідчить про зловживання відповідачем своїми правами та небажання компенсування позивачеві належної йому частку у спільному майні в тій ситуації, коли майно повністю перебуває у володінні відповідача, а позивач, який бажає виділитись, не має можливості користуватись належною йому часткою у спільному майні.
Аналізуючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачка не зловживає своїми правами щодо отримання грошової компенсації, а її намагання вирішити спір зазначеним шляхом є логічними, щирими і юридично обґрунтованими, а реалізація цього права позивачкою не порушить прав відповідача.
Враховуючи, що за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 04 жовтня 2016 року №28/26-16 ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 становить 1 515 062 грн., ринкова вартість ? частини цієї квартири становить 757 531 грн (а.с. 46- 66).
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, суд присуджує стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 6090, 00 грн та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 5500,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 317, 355, 356, 364 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості ? частини майна, що є у спільній частковій власності, припинення та визнання права власності - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 757 531, 00 грн.
Припинити право часткової власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і яка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розімір 6090, 00 грн. та витрати пов'язані проведенням судової експертизи в розмірі 5500, 00 грн.
На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Святошинського районного суду м. Києва про перегляд цього заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Войтенко