Справа № 338/1139/16-ц
Провадження № 22-ц/779/927/2017
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В. І. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І., секретар Шемрай Н.Б.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Четвертої державної пожежно-рятувальної частини з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на заочне рішення Богородчанського районного суду від 28 грудня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

в жовтні 2016 року позивач звернувся з даним позовом, в якому посилаючись на непроживання ОСОБА_4 без поважних причин понад шість місяців у службовому приміщенні, просив визнати його таким, що втратив право на користування житлом - службовою квартирою АДРЕСА_1

Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 28 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у справі відсутні докази отримання ОСОБА_4 чи представником копії заочного рішення. Суд не врахував, що позивач просив визнати ОСОБА_4 втратившим право користування відомчим житлом, а суд визнав його таким, що втратив право на користування службовою квартирою. При цьому суд не встановив порядок виділення цього житла ОСОБА_4, його облік та належність до службових приміщень, оскільки рішення про включення житла до числа службових приймається виконкомом відповідної ради за місцем знаходження приміщення. Суд не витребував дані про укладення сторонами договору житлового найму та неправильно застосував норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, в той час як рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 15.03.2005 № 127 оформлено право власності на цей об'єкт нерухомого майна, тобто між сторонами мають місце цивільно-правові відносини. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом відділу пожежної охорони УВС Івано-Франківської області від 31.08.1992 № 79 про розподіл службової житлової площі у заново збудованому пожежному депо із житловими приміщеннями в АДРЕСА_1, житловою площею 13,8 кв.м, загальною 33,3 кв.м, інспектору ВДПН Богородчанського РВВС ОСОБА_4 для поселення сім'ї із 3-х чоловік. Дружина позивача ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_6, ОСОБА_7 19.09.1997 зняті з реєстраційного обліку в цій квартирі. На підставі рішення виконкому Богородчанської селищної ради від 15.03.2005 № 127 адміністративно-житловий будинок АДРЕСА_1 передано Державі в особі Верховної Ради України; орган, уповноважений здійснювати управління майном - Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та захисту населення від аварії на ЧАЕС, та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.06.2005, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також актів перевірки проживання громадян у службових квартирах від: 11.01.2016, 23.01.2016, 15.02.2016, 27.02.2016, 11.03.2016, 23.03. 2016, 10.04.2016, 26.04.2016, 10.05.2016, 26.05.2016, 06.06.2016, 27.06.2016, 02.07.2016, 19.07.2016, 09.08.2016, 24.08.2016, 08.09.2016, встановлено відсутність відповідача ОСОБА_4 у спірній квартирі понад 6 місяців, з огляду на що відповідач не проживає у даній квартирі понад 6 місяців без поважних причин, тому згідно ст. 71 ЖК України він втратив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1

Проте з такими висновком суду погодитись не можна, оскільки він зроблений при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням процесуальних норм, ураховуючи наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 6 цього Кодексу жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР).

За правилом ст. 124 цього Кодексу робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, установивши, що спірна квартира має статус службового приміщення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються положення ст. 71 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї - є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Саме на позивача закон покладає обов'язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

З позовної заяви та наданих доказів вбачається, що позивач на обґрунтування своїх вимог указував на непроживання відповідача у спірній квартирі за період з 11.01.2016 по 08.09.2016, що підтверджував відповідними актами перевірок, складеними посадовими особами самого позивача ДПРЧ-4 У ДСНС в Івано-Франківській області.

Згідно з наданими актами комісії у вказаний період під час перевірки виявлено, що у спірній квартирі на час складання акта дверей ніхто не відчиняв.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_8 (начальник ДПРЧ-4 У ДСНСУ в Івано-Франківській області) та ОСОБА_9 (працівник Богородчанського РВ У ДСНС) є службовими особами самого позивача, а ОСОБА_8, крім того, підписував позовну заяву.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, взявши до уваги надані позивачем акти як доказ непроживання ОСОБА_4 у службовій квартирі понад шість місяців, не врахував, що ці акти охоплюють період з 11 січня 2016 року по 08 вересня 2016 року.

Однак поза увагою суду залишилась вимога статті 71 ЖК УРСР про те, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до шести місяців, у даному випадку - з 11 січня 2016 року по 11 липня 2016 року. У разі перебільшення цього строку суд повинен з'ясувати причини відсутності.

Згідно довідки Богородчанського РС управління Державної міграційної служби України станом на 04.04.2016 ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснює застосування ст. 71 ЖК, зокрема у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Про поважність причин відсутності ОСОБА_4 у спірній квартирі в указаний позивачем період свідчить його перебування на лікуванні в США (а. с. 159-163).

Колегія суддів відхиляє надані апеляційному суду представником позивача довідки та акти, що охоплюють період після ухвалення оскаржуваного судового рішення, законність і обгрунтованість якого в силу ст. 303 ЦПК України перевіряється в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців після 11 липня 2016 року до моменту ухвалення заочного рішення судом (28.12.2016), матеріали справи не містять.

Із позовом Четверта державна пожежно-рятувальна частина з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулась до суду 19 жовтня 2016 року.

З огляду на вимоги ст. 71 ЖК УРСР заявлений позов є передчасним, а висновок суду про непроживання відповідача понад шість місяців без поважних причин у службовому житлі - необґрунтованим.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що згідно ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Богородчанського районного суду від 28 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Четвертої державної пожежно-рятувальної частини з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.