Комінтернівський районний суд Одеської області
Справа № 504/2940/15-ц
провадження №2/504/388/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.20131.05.2017смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді Доброва П.В.
секретаря Ємельяненко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання включити до списку квартирного обліку, про визнання права користування та зобов`язання виключити квартиру із числа службових,та позовну заяву третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси за участю третьої особи органу Опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації про виселення із службового приміщення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та після неодноразових уточнень позовних вимог остаточно пред`явив позов до Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Міністерства Оборони України, Військової частини НОМЕР_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання включити до списку квартирного обліку, про визнання права користування та зобов`язання виключити квартиру із числа службових.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав,що з 04 липня 2005 року перебував на квартирному обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за місцем проходження військової служби.На засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2007 р. було прийнято рішення розподілити йому службову 1-кімнатну квартиру (жилою площею 15,00 кв.м., загальною площею 44,20 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .Після розірвання шлюбу, відповідно до рішення суду, з ним залишився мешкати його неповнолітній син - ОСОБА_2 .Наказом командира військової НОМЕР_2 № 54 від 16.03.2015 р. позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом « г» пункту 8 (за сімейними обставинами-виховання батьком військовослужбовцем, який не перебуває у шлюбі, неповнолітньої дитини, яка з ним проживає без матері).На засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_3 (протокол 55) було прийнято рішення про зняття його з квартирного обліку відповідно до п.2.16, 2.18 Інструкції у зв`язку зі звільненням з військової служби за сімейними обставинами.
Позивач вважає вказане рішення незаконним, та таким, що підлягає скасуванню із зобов`язаннямвключити його до списку квартирного обліку, а також визнати право користування квартирою як державною та зобов`язанням Комінтернівської районної державної адміністрації виключити квартиру з числа службових.
У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява третьої особи із самостійними вимогами - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за участю третьої особи Органу опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації про виселення із службового приміщення.
Ухвалою від 26 квітня 2016 р. позовну заяву ОСОБА_1 об`єднано з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси за участю третьої особи Органу опіки та піклування Комінтернівської районної державної адміністрації про виселення із службового приміщення.
В обґрунтування позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами зазначено, що квартира АДРЕСА_2 має статус службової, є військовим майном, яке знаходиться на обліку КЕВ м.Одеси. При отриманні службової квартири ОСОБА_1 підписав письмове зобов`язання негайно звільнити та здати вищевказану квартиру у випадках, передбачених п.2.19 Інструкції, затвердженої МОУ № 577 від 30.10.06 р., що діяла на той час, зокрема при звільненні з військової служби у запас або у відставку і при вислузі років менше ніж 20 років. Однак, ОСОБА_1 не виконує свого обов`язку щодо звільнення службової квартири, що призводить до порушення права на службове житло інших громадян, які проходять дійсну військову службу у ЗС України та не мають службового житла за місцем проходження служби. Оскільки виселенню із службового приміщення підлягає особа, звільнена з військової служби за власним бажанням, з усіма членами сім`ї без надання іншого службового приміщення, КЕВ м. Одеси вважає необхідним виселити ОСОБА_1 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_2 із службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню; позовні вимоги третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .У зв`язку з відсутністю жилого приміщення, його 04.07.2005 р. взято на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.
26 липня 2007 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 було ухвалено рішення про надання позивачу 1-кімнатної квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 15 кв. м, загальною площею 44,20 кв.м., в якості службового житла.

На підставі Розпорядження Чорноморського селищного голови від 21.09.2009 року за № 232/2007-ср, на ім`я позивача був оформлений особовий рахунок на займану вищевказану службову житлову площу у складі сім`ї дружини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.08.2014 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 504/2632/14-ц розірвано шлюб між позивачем та його дружиною- ОСОБА_4 , який було укладено 25.06.2004 року. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після реєстрації розірвання шлюбу з батьком ОСОБА_1 , дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після реєстрації розірвання шлюбу з матір`ю ОСОБА_4 .

Позивачта його син, ОСОБА_2 , постійно мешкають в наданій службовій квартирі ( АДРЕСА_1 ), зазначена квартира є їх єдиним і постійним місцем проживання.

На засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_3 (протокол 55) було прийнято рішення про зняття позивача з квартирного обліку відповідно до п.2.16, 2.18 Інструкції у зв`язку зі звільненням з військової служби за сімейними обставинами.

Згідно ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно п.2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
В свою чергу, відповідно до абз.1 п.2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів абопроведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно п. 9ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
При цьому, дія вказаної норми не пов`язується з тим, з якої підстави військовослужбовець звільнений в запас.
Вказана позиція також викладена, зокрема, в рішенні Апеляційного суду Вінницької області від 22грудня 2016 року по справі № 127/18942/16-ц.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення житлової комісії військової частини про зняття з квартирного обліку ОСОБА_6 є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на квартирному обліку при військовій частині зі збереженням попереднього часу перебування на обліку з 04.07.05 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації від 25.07.2007р. № 965/А-2007 було включено до числа службових окремі квартири, зокрема, спірна квартира АДРЕСА_2 .

Згідно ч.1 ст.118 ЖК службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
П.3 ст. 12 Закону передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилогоприміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.2 ст. 110 ЖК військовослужбовців, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення.

Виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення, підлягають робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією,(ст.124 ЖК) .

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними (ст. 125 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має вислугу 14,5 років та є одинокою особою, яка проживає з неповнолітнім сином.

Пленум ВС СРСР в п. 19 постанови від 03 квітня 1987 року №2 роз`яснив, що до самотніх осіб, крім матерів-одиначок, не створивших у майбутньому сім`ї, можуть бути віднесені розлучений з подружжя, який залишився мешкати у приміщенні після вибуття іншого з подружжя, вдова (вдівець), усиновитель, опікун, піклувальник.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Стаття 125 ЖК України захищає права неповнолітньої дитини щодо неможливості її виселення з службового житла без надання їй іншого жилого приміщення при умові що ця дитина проживає з одинокою особою.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей").

Таким чином вимоги третьої особи , яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору щодо виселення позивача із службового житла без надання іншого житла не відповідають обставинам справи та суперечать вимогам закону, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до Комінтернівської районної державної адміністрації про зобов`язання виключити спірну квартиру із числа службових, вони не підлягають задоволенню з наступного.

Відповідно до ст.ст. 118-123 Житлового кодексу Української РСР; п.п. 2-6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР» ,затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, що діє на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до п.11. Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 1081 від 03.08.2006 р., житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Відповідно до п.3.5. Наказу Міноборони від 30.11.2011, № 737 "Про затвердження Інструкціїпро організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України.

Для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Таким чином, із зазначених норм чинного законодавства вбачається, що виключенню жилого приміщення з числа службових передує відповідний порядок та процедура.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо розгляду або відмови у розглядіданого питання начальником гарнізону, погодження КЕВ (КЕЧ) або відмову у погодженні.

Слід зазначити, що суд не може підміняти та брати на себе функції відповідних органів, у віданні яких знаходиться вирішення даного питання. Суд лише може визнати неправомірними їх дії та зобов`язати вчинити певні дії у випадку порушення рішеннями або бездіяльністю прав позивача.

Позивач, як суб`єкт порушенного права, не позбавлений можливості щодо його захисту відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням вищезазначених процедури і порядку .

І оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення його прав саме з боку Комінтернівської районної державної адміністрації, суд приходить до висновку про передчасність таких позовних вимог та відмову в їх задоволенні в цій частині.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст.10, ч.3 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна надати суду докази своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст.118-123 Житлового кодексу Української РСР, «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,п.3.5. Наказу Міністерства оборони України № 737 від 30.11.2011р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22 вересня 2015 року, оформлене протоколом № 55, про зняття з квартирного обліку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 , який перебуває на квартирному обліку з 04.07.05р. складом сім`ї дві особи: він, дружина ОСОБА_7 , забезпечений службовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 на підставі звільнення військовослужбовця з військової служби у запас за сімейними обставинами.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси Міністерства Оборони України включити ОСОБА_1 із членами його сім`ї дві особи: він, син ОСОБА_2 , до списку квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку з 04.07.05 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси про виселення ОСОБА_1 разом із неповнолітнім ОСОБА_2 із службової квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Суддя П.В. Добров