Ухвала

іменем україни

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, відділу капітального будівництва Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, третя особа - приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Паціюк Ольга Анатоліївна, про визнання договору міни недійсним, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - УМВС України в Хмельницькій області), відділу капітального будівництва Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - відділ капітального будівництва УМВС України в Хмельницькій області), третя особа - приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Паціюк О.А., про визнання договору міни недійсним.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 20 січня 2006 року між ним та УМВС України в Хмельницькій області було укладено договір міни. За цим договором сторони погодились обміняти, зокрема, ОСОБА_4 належну йому 61/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 на належне УМВС України в Хмельницькій області, відступлення права вимоги по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири НОМЕР_1 загальною площею 86,6 кв. м на 5-му поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, (яке належить УМВС України в Хмельницькій області згідно із договором № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 від 15 грудня2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області 20 січня 2006 року і зареєстрований в реєстрі за № 74). Крім того, ОСОБА_4 посилався на те, що вказаний вище договір міни було укладено неправомірно, оскільки право вимоги не є товаром в розумінні глави 13 ЦК України, право власності на товар у нього, за таким договором міни не виникло. Також зазначав, що УМВС України в Хмельницькій області не було дотримано істотних умов договору, а саме, не виконано зобов'язання з будівництва квартири, не зазначено строк виконання зобов'язання. Позивач зазначав, що обмінявши частину житлового будинку на дольову участь в будівництві житлового будинку 29/1, розташованого по вул. П. Мирного, сторони, фактично, порушили положення чинного законодавства. Внаслідок такого обміну, відповідач набув право власності на майно без правової підстави.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсним договір міни від 20 січня 2006 року, укладений між ним та УМВС України в Хмельницькій області.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання як на підставу відмови в позові - відповідність договору міни вимогам цивільного законодавства, тобто за безпідставністю позовних вимог.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. ст. 715, 716 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги).

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтями 177, 178 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Згідно зі ст. ст. 179, 190 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

У відповідності до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з аналізу норм цивільного законодавства, предметом договору міни може бути товар, тобто річ, майно, майнові права та обов'язки, робота, послуги в розумінні понять, визначених статтями 179, 190 Цивільного кодексу України.

Встановлено, що удоговорі міни предметом договору з боку Управління МВС України в Хмельницькій області є право вимоги по фінансуванню будівництва 3-х кімнатної квартири загальною площею 86,6 кв. м за НОМЕР_1 в житловому будинку по АДРЕСА_1 (згідно з договором № 4/1088-05 на дольову участь в будівництві житлового будинку від 15 грудня 2005 року).

Отже, додоговору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а право вимоги по фінансуванню будівництва квартири не може бути предметом договору купівлі-продажу.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що оспорюваний договір міни суперечить вимогам ст. ст. 715, 716 ЦК України, укладений з порушенням норм цивільного законодавства, а тому в силу вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України є недійсним, разом з тим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки оспорюваний договір міни був укладений сторонами 20 січня 2006 року, підписаний особисто позивачем, а з позовом до суду позивач звернувся 15 листопада 2015 року, тобто через 9 років 10 місяців.

Крім того, встановлено, що на час подання позову житловий будинок по провулку Берзовий, 12 у смт. Летичів поділений на дві квартири № 1 і № 2, власниками квартири № 1 в рівних частках є сім'я Кучменків з трьох осіб, а власниками квартири № 2 в рівних частках є сім'я Сірик з чотирьох осіб. Під час розгляду справи в суді першої інстанції вказані особи до участі в справі в якості третіх осіб залучені не були, а апеляційний суд в силу процесуального законодавства на стадії апеляційного розгляду не може залучити цих осіб до участі в справі.

Проте, встановивши, що в даній справі право власності зазначених осіб не оспорюється, позов не підлягає задоволенню за пропуском строку давності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням за вказаноюцивільною справою права власності власників квартир № 1 і № 2 успірному житловому будинку не порушується, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення з підстав не залучення даних осіб до участі в справі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович