Єдиний унікальний номер 243/2224/17 Номер провадження 22-ц/775/988/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 01 лютого 2013 року в розмірі 44363,21 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5004,99 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 39358,22 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи.

Судом під час розгляду справи не врахований сплив строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Вважає, що позивач неправомірно завищив суму нарахованих процентів за користування кредитом та суму штрафних санкцій, що перевищує розмір збитків.

уд не досліджував питання обгрунтованості та правильності нарахування процентів та штрафних санкцій.

Крім того, відповідачка зазначає, що судом не враховане того, що вона не укладала з банком письмового договору, банком не надано оригіналу кредитного договору, не була надана кредитна угода, тому вона вважає, що не було досягнуто згоди за істотними умовами угоди.

Відповідачка в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, з доводами апеляційної скарги не погодився, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника позивача.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 1 лютого 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитної картки липень 2017 року (а.с. 5, 55).

Відповідно до розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 28.02.2017 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за вказаним вище договором від 1 лютого 2013 року, яка складається з заборгованості за кредитом 5004,99 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 39358,22 грн.; заборгованості з комісії за користування кредитом та пені 3237,04 грн., заборгованості по штрафам 2880,01 грн. (а.с. 4).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з обґрунтованості заявлених ПАТ КБ «Приватбанк» позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Такі висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, і відповідають фактичним обставинам справи.

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону банківським кредитом визнається будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання сплати процентів та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено

параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційним судом встановлено, що 1 лютого 2013 року відповідачка уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір, який складається з анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, відповідно до умов яких ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитної картки липень 2017 року (а.с. 5, 54, 55).

Згідно з п. 1.1.3.2.3. витягу з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, Банк вправі здійснювати зміну тарифів а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (Кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору (тобто шляхом використання функції смс-повідомлення). Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру представленого на платіжну карту Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

З наданих банком відомостей (а.с. 112) вбачається, що позивач своєчасно повідомив відповідачку про зміну тарифів з вересня 2014 року шляхом використання функції смс-повідомлення, тому доводи апеляційної скарги стосовно підняття процентної ставки в односторонньому порядку всупереч вимог закону та ненадання банком кредитної угоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

З заяви-анкети, яка підписана відповідачкою, видно, що "Я згодна з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами узгоджені між мною та банком. Я ознайомлена з договором надання банківських послуг до його укладання та згодна з його умовами…» (а.с. 5 зв. стор.).

Банком надані інші доказі, які підтверджують, що саме із цими Умовами ознайомлена відповідачка, а саме: з розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що відповідачка, користуючись кредитними коштами, періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом (останні платежі - лютий, березень, квітень 2014 року).

Заперечуючи проти сплати у квітні 2014 року чергових платежів, відповідачка, крім своїх пояснень, інших доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України щодо вказаних обставин суду не надала. Із заявою про розірвання договору до позивача не зверталася.

Тому, підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, користуючись кредитними коштами, апеляційний суд вважає, що між сторонами по справі існують кредитні правовідносини, сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, тому довід апеляційної скарги про не укладення кредитного договору та відсутності в матеріалах судової справи оригіналу тексту кредитного договору не ґрунтується на законі та обставинах справи.

Суд першої інстанції правильно зробив висновок про укладення між сторонами кредитного договору, виходячи з того, що відповідачка користувалася кредитним лімітом та погашала заборгованість, тобто погодилася з умовами укладеного договору, встановленим лімітом, та відповідно отримала кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом.

З розрахунку, наданого позивачем (а.с. 4), вбачається, що станом на 28.02.2017 року існувала заборгованість відповідачки за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів, комісії, пені та штрафів в загальній сумі 50480,26 грн.

Перевіряючи обґрунтованість цього розрахунку щодо основного боргу та процентів, апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунок зроблений правильно відповідно до «Тарифів Банку», відповідачка відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України не надала будь-яких розрахунків щодо заборгованості.

Тому довід апеляційної скарги про неправильно нараховані проценти за користування кредитом, апеляційний суд відхиляє.

Щодо спливу строків позовної давності, апеляційний суд зазначає, що, оскільки загальний строк позовної давності згідно зі ст. 257 ЦК України складає три роки, відповідачка погашала останній раз заборгованість за кредитом у квітні 2014 року, строк дії кредитної картки до липня 2017 року, тому суд першої інстанції правильно зробив висновок про те, що підстав для застосування позовної давності немає.

Пунктом 5.4 частини 2 Умов та правил надання банківський послуг договором встановлено, що строк погашення кредиту в повному обсязі настає не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці.

Строк дії кредитної картки становить липень 2017 року (а.с. 55).

Інші приведені в апеляційні скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: