Справа №743/813/17
Провадження №6/743/9/17
У Х В А Л А

14 червня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

за участю начальника Ріпкинського районного відділу державної

виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_1

розглянувши, в порядку ст.. 377-1 ЦПК України, в судовому засіданні в залі суду смт. Ріпки, справу за поданням начальника Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання ним своїх зобов'язань без вилучення паспортного документу щодо ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

13 червня 2017 року начальник РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, в якому просив винести ухвалу про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним своїх зобовязань, згідно рішення суду, посилаючись на ті обставини, що на виконанні у Ріпкинському РВДВС ГТУЮ юстиції у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження за 50320269 по виконанню виконавчого листа № 2/748/484/15 від 15.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 294418 грн. 81 коп. боргу. Однак, з часу відкриття виконавчого провадження боржником заборгованість за виконавчим документом не сплачувалась, а державними виконавцями вживалися заходи з примусового виконання рішення суду, що свідчить про ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, згідно рішення суду.

В судовому засіданні начальник РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1 підтримав подання, з підстав зазначених в ньому.

Заслухавши пояснення начальника Ріпкинського РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, надані матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

По справі встановлено, що на виконанні у Ріпкинському РВ ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2/748/484/15, виданого 15.09.2015 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 13654,38 дол. США, що за курсом гривні до іноземних валют відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.05.2015 року складає 288 517 грн. 05 коп. основного боргу, 2 901 грн. 76 коп. судового збору та 3 000 витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 та ч. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов'язань.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень ст. 6 Закону Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань. Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 31 травня 2007 р. у справі «Анохін проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою виконання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції органи державної влади зобов'язані надавати необхідну допомогу кредитору у виконанні судових рішень проти приватних осіб. Така допомога може бути надана, наприклад, через службу виконання судових рішень. Однак, Європейський суд з прав людини вважає, що заходи, прийняті для надання такої допомоги, так як вони втручаються в права, що захищаються статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві.

У рішенні від 26.11.2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

У справі «Хлюстов проти Росії» Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у звязку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже державному виконавцю надано право не в будь-якому разі звертатись із поданням до суду, а тільки в разі ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань. Під поняттям «ухилення» від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність коштів, майна тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини. На момент звернення з поданням до суду, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Зі змісту постанови старшого державного виконавця Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2016 року (ВП № 50320269) вбачається, що боржнику було запропоновано добровільно виконати судове рішення в строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та зазначено, що в іншому випадку рішення буде виконуватись в примусовому порядку. При цьому, вказаною постановою не зобов'язували боржника подати декларацію про доходи та майно, не роз'яснювали наслідки не подання заяви. Відтак подання начальника Ріпкинського РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1 в частині порушення боржником приписів Закону України "Про виконавче провадження" є необгрунтованим.

Подання начальника Ріпкинського РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1 щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України мотивоване лише наявністю невиконаних ним грошових зобовязань за рішенням суду.

Під час виконавчого провадження державними виконавцями встановлено належність ОСОБА_2 ряду транспортних засобів та об'єктів нерухомості в смт.Любеч Ріпкинського району та в м.Чернігові, вказані ТЗ та об'єкти нерухомості описані, на них накладені арешти, вони оцінені у встановленому порядку, щодо них проходить процедура реалізації арештованого майна.

Оскільки всупереч наведеному вище, начальником Ріпкинського РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1 не доведено факту ухилення боржника ОСОБА_5 від виконання зобов'язання, а ЦПК України передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому в задоволенні подання начальника Ріпкинського РВДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання ним своїх зобов'язань без вилучення паспортного документу щодо ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання начальника Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання ним своїх зобов'язань без вилучення паспортного документу щодо ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а особами, які брали участь, але не були присутніми в судовому засіданні протягом такого ж часу з дня отримання копії ухвали.

Головуючий В.Б.Сташків