АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/3642/14-ц 22-ц/774/464/К/17
Справа № 184/3642/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/464/К/17 Томаш В.І.
Категорія № 34 (VI) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: Страховик «Глобус» «про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної події»,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 28184,64 грн., франшизу в розмірі 500 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а всього на загальну суму 33684,64 грн., а також судові витрати по справі в сумі 618 грн. 64 коп. та витрати за надану правову допомогу.

Ухвалою суду від 12 січня 2015 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що 08 жовтня 2013 року о 13 години 25 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи легковим технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на перехресті вулиці Пушкіна та вулиці Петровського в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області при наявності дорожнього знаку 2.1 не надав дорогу автомобілю марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_5, що рухався по головній дорозі справа, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Внаслідок вказаного зіткнення транспортних засобів з вини відповідача належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, а водій ОСОБА_6 та пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

З вини відповідача позивачу була заподіяна матеріальна шкода внаслідок пошкодження належного позивачу на праві власності автомобілю. Відповідно до висновку фахівця ринкова вартість належного позивачу на праві власності автомобілю марки «Форд» станом на 06.12.2013 року складала 47.922,84 грн. за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США, тобто у доларах вартість автомобілю марки «Форд» складала: 47.922,84 грн.: 7,993 = 5995,6 долара США.

04.04.2014 року платіжним дорученням № 2322 третя особа здійснив позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 19.163,52 грн., що за діючим на той час курсом 11,70 грн. за 1 долар США складало 1637,90 дол. США.

Розмір вказаної різниці складає: 5995,60 дол. США - 1637,90 дол. США = 4357,70 доларів США. На даний час за курсом долара 12,9504 грн. по даним НБУ станом на 25.10.2014 року розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди складає: 4357,70 долара США х 12,9504 = 56.433,96 грн. Відповідно до висновку фахівця ринкова аварійного (несправного ДТЗ), який позивач повинен передати відповідачу після повного відшкодування ним заподіяної йому матеріальної шкоди складає 28.249,32 грн..

Позивач вважає доцільним, стягнути з відповідача матеріальну шкоду з залишенням у користуванні позивача транспортного засобу в сумі : 56433,96 грн. - 28249,32 грн. = 28184,64 грн. Заподіяна позивачу моральна шкода виражається в моральних переживання, викликаних пошкодженням його автомобілю, яким він постійно користувався у своїй підприємницькій діяльності. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює в розмірі 5000 грн., виходячи з вимог ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди».

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача франшизу у размірі 500 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: Страховик «Глобус» «про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної події».

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Зокрема, посилається на те, що суд безпідставно послався на висновок авто-технічної експертизи, оскільки, допитаний у судовому засіданні експерт визнав, що допустив помилку при її проведення у частині розташування автомобілів при ДТП. Крім того, суд безпідставно послався на дорожні знаки, які були відсутні під час скоєння ДТП, і які були встановлені тільки у 2016 році.

Суд не дав оцінки постанові суду від 08.11.2013 року, якою була встановлена вина відповідача у ДТП, не взяв безпідставно до уваги висновок фахівця, яким встановленно розмір спричиненої позивачу матеріальної шкоди. Суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди та франшизи. Суд незаконно відмовив у стягненні судового збору та витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 08 жовтня 2013 року о 13 години 25 хвилин водій ОСОБА_3, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на перехресті вулиці Пушкіна та вулиці Петровського в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області при наявності дорожнього знаку 2.1 не надав дорогу автомобілю марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_5, що рухався по головній дорозі справа, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення.

Внаслідок вказаного зіткнення транспортних засобів з вини відповідача належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Форд» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а водій ОСОБА_6 та пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

Постановою судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.11.2013 року відповідач був визнаний винним у скоєнні вказаної вище ДТП, яка мала місце 08.10.2013 року і внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль.

Відповідно до довідки фахівця від 06.12.2013 року ринкова вартість належного позивачу на праві власності автомобілю марки «Форд» станом на 06.12.2013 року до пошкодження складала 47 922,84 грн. за курсом НБУ 7,993 грн. за 1 долар США., вартість відновлювального ремонту 58935,02 грн., вартість якого у післяаварійному стані становить 28249,32 грн (а.с. 18, том 1).

Після вказаної дорожньо-транспортної події позивач своєчасно та у встановленому законом порядку звернувся до страховика «Глобус» м. Київ, в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував відповідач.

04.04.2014 року платіжним дорученням № 2322 страховик здійснив позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 19163,52 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 28184,64 грн., яка обґрунтована тим, що розмір визначеного матеріального відшкодування скаладає різницю між 5995,60 дол. США - 1637,90 дол. США = 4357,70 доларів США х 12,9504 = 56.433,96 грн. Позивач вважає, що відповідно до висновку фахівця ринкова аварійного (несправного ДТЗ), який позивач повинен передати відповідачу після повного відшкодування ним заподіяної йому матеріальної шкоди складає 28.249,32 грн.

Крім того просив стягнути з ОСОБА_3 франшизу в розмірі 500 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а всього на загальну суму 33684,64 грн., а також судові витрати по справі в сумі 618 грн. 64 коп. та витрати за надану правову допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що заподіяна позивачу матеріальна шкода була відшкодована страховиком в повному об'ємі з урахуванням того, що позивач залишив транспортний засіб в своєму володінні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача франшизи, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вказаних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

В статті 9 Закону № 1961-IV зазначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку з цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України залучити до участи у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме до страховика є підставою для відмови в позові до завдача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з подальшими змінам, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди, позивач надав копію Довідки про можливу вартість пошкодженого транспортного засобу № 3888-РП/12/13 від 06.12.2013 року, що складена незалежним оцінювачем, за змістом якої зазначається, що ринкова вартість транспортного засобу до пошкодження складає 47922,84 грн., вартість відновлюваного ремонту - 58935,02 грн., а ринкова вартість автомобіля у після аварійного стані становить 28249,32 грн.

В даному випадку, вартість відновлювального ремонту 58935,02 грн. перевищує рикову вартість транспортного засобу д ДТП, що свідчить про факт фізичного знищення автомобіля позивача.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, приписами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для для проведення виплати страхового відшкодування необхідно з'ясувати різницю між вартістю автомобіля позивача до ДТП та після неї одного з перечіслених у Законі документів, зокрема - звіту (акту) чи висновку про оцінку.

Таким чином, розрахунковий розмір страхового відшкодування, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить: 47922,84 (ринкова вартість до пошкодження) - 28249,32 ( вартість у післяаварійному стані) та складає 19673,52 грн.

Крім того, за приписами п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, яка в даному випадку, відповідно до п. 5 Полісу страхування № АС/2924014 від 23.04.2013 року становить 510 грн., та на яку було зменшено страховиком розмір страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № 2322 страховик здійснив позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 19163,52 грн., яка визначена ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивач отримав страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позовні вимоги позивача до ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованими.

Крім того слід зазначити, що в Україні встановлена єдина грошова одиниця - гривня на підставі ст. 99 Конституції України. Законодавством не передбачений порядок зі встановлення в теперішній час вартості товару чи заподіяних збитків в минулому, в порівнянні курсу долару США до гривні України. Для цього застосовується розрахунок по індексу інфляції. Однак, позовних вимог з даних підстав позивачем не зявлено.

Що стосується розрахунку вартості матеріального збитку з прив'язкою до зміни курсу долара США, то це суперечить абз.3 п 7.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно з якою вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюьі, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки.

Беручи до уваги те, що за змістом Довідки про можливу вартість пошкодженого транспортного засобу № 3888-РП/12/13 від 06.12.2013 року, датою оцінки є 08.03.2013 року, то правових підстав для застосування валютних курсів гривні до долара США на будь-яку іншу дату, немає, у зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

На підставі вище наведеного спростовуються доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності задоволення його позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки відсутні правові підстави для задоволення вазаних позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитися із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача франшизи, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

Так, відповідно до норми абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2924014, за яким була застрахована цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи, передбачено франшизу у розмірі 510 грн., на яку страховиком було зменшено розмір страхового відшкодування, та яка в даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої ДТП, колегія суддів вважає, що вказані доводи заслуговують на увагу, з огляу на наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як роз'яснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди « від 31 травня 1995 року № 4 моральної втратою є втрата немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу спричинено моральну шкоду пошкодженням належного йому автомобільного засобу. Висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивач не керував під час ДТП належним йому автомобілем і про те, що з вини водія автомобіля позивача сталося ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими та зауважує, що Постановою судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.11.2013 року відповідач був визнаний винним у скоєнні вказаної вище ДТП, яка мала місце 08.10.2013 року і внаслідок якої був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль, тобто спричинено шкоду майну, що належить позивачеві, що надає йому право, відповідно до вимог ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди.

Розмір компенсації моральної шкоди, колегія суддів визначає з урахуванням роз'яснень наданих п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегією суддів враховується стан психоемоційних переживань позивача щодо пошкодження належного йому транспортного засобу, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та неможливості використовувати належний йому автомобіль, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2500 грн., яка буде відповідати виваженносі та розумності.

Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., з огляду на наступне.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено договір на наданя правової допомоги з адвокатом Шавровою Н.М., на підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги позивачем надано квитанцію Юридичної консультацію м. Покров №124 від 01.07.2016 року, з якої вбачається, що останній сплатив за правову допомогу та участь в судових засіданнях 2000 грн. адвокату Шавровій Н.М. (том 2, а.с.57).

Так, враховуючи, що вартість однієї години роботи адвоката не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням вимог Закону України "Про гранічний розмір витрат на правову допомогу", з урахуванням загального обсягу перебування представника позивача - адвоката Шаврової Н.М. в судових засіданнях більше ніж 4 год., з урахуванням розрахунку 1600х40%х4=2560 грн., колегія суддів прийшла до висновоку, що наявні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 1000 грн. в межах ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Також, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір в розмірі 14,55 грн., та судовий збір на користь держави в сумі 487.20 грн., пропорційно задоволенним позовним вимогам про стягнення франшизи та моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанціїв частині відмови у задоволенні позову позивача про стягнення франшизи, моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог позивача.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення франшизи, моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 франшизу в сумі 510 (п'ятьсот) грн., моральну шкоду в сумі 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн., судовий збір 14 (чотирнадцять) грн. 55 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн., а також судовий збір на користь держави в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: