Справа № 727/2502/17
Провадження № 2/727/885/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі :

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань Ільчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, - ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовною заявою до відповідача територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності його батьку ОСОБА_3, 1922 р.н., що був побудований його батьками в шлюбі. Його батько ОСОБА_3, 1922 р.н., проживав та був зареєстрований разом з його матір'ю ОСОБА_5, 1921 р.н., за адресою: АДРЕСА_1. Він з 1982 року фактично проживав з батьками в будинку АДРЕСА_1 без реєстрації і на даний час продовжує проживати в будинку разом з сім'єю. За даною адресою був зареєстрований і його брат ОСОБА_6, 1951 р.н., але там не проживав з 1985 р., оскільки фактично разом з сім'єю проживав за адресою: АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_11 помер його батько ОСОБА_3, 1922 р.н. та після смерті батька відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини будинку АДРЕСА_1. За його заявою 06.09.2016 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа у спадковому реєстрі №59454900. Спадкоємцями за законом після смерті батька, які прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, були його мати ОСОБА_5, 1921 р.н., та він ОСОБА_2, так як проживали разом з батьком на момент смерті. Його брат ОСОБА_6 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 на момент смерті батька, але фактично там не проживав та спадщину після і смерті не приймав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2016 року було встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, оскільки на час відкриття спадщини разом з спадкодавцями, за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживав та фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном. 27.02.2001 року його мати ОСОБА_5, 1921 р.н., склала заповіт, яким заповідала йому все своє майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_12 його мати ОСОБА_5, 1921 р.н., померла. Він прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла березня 2001 року, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. 21.10.2005 р. за його заявою в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа. 1217/2005 після смерті ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12. 26.10.2005 р. ним отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, на грошовий вклад у ВАТ «Державний ощадний банк». В січні 2017 року він звернувся в Першу чернівецьку державну нотаріальну контору з питання отримання свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1, спадкового майна після смерті ОСОБА_3, 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12.

Проте нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1, як спадкове майно після смерті батьків, оскільки правовстановлюючий документ на будинок оформлений та зареєстрований на ім'я батька ОСОБА_3, 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, а його мати ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, хоча фактично спадщину після смерті батька прийняла, але не встигла за життя оформити спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Його мати ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, за життя не встигла оформити та зареєструвати своє право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, як частку в спільному майні подружжя. Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши усі докази, в їх сукупності встановлені в судовому засіданні, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом, належними доказами по справі, встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності батькові позивача ОСОБА_3, 1922 р.н., згідно договору про надання земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 19.06.61 р., посвідченого Першою Чернівецькою нотконторою 20.06.61 р. за реєстровим №3-1412 і акту прийомки індивідуального будинку від 02.02.67 р., які зареєстровано Чернівецьким міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстр, книзі за № 3503, книга №28 сторінка 213, дата реєстрації 15.03.1967 р. Будинок АДРЕСА_1 був побудований батьками позивача в шлюбі, який зареєстрований 31.05.53 р. в Свободинській сільській раді Хасанського району Приморського краю РРФСР, згідно ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УPCP від 30.05.1926 р. та ст. 22, 28 КЗпШС УРСР від 20.06.1969 р., будинок був спільним майном подружжя і кожному з подружжя належало по 1/2 його частині (а.с. 6 - 11).

У відповідності до ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30.05.1926 року майно, нажите подружжям спільною працею в період шлюбу, вважається належним обом членам подружжя на засадах спільної власності в рівних частках. Інше ж майно складає окрему власність кожного з них. Аналогічні положення містили ст. 22, 28 КЗпШС УРСР від 20 червня 1969 року. Згідно ст. 22 КЗпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст. 28 КЗпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Батько позивача ОСОБА_3, 1922 р.н., проживав та був зареєстрований разом з матір'ю ОСОБА_5, 1921 р.н., за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач з 1982 року фактично проживав з батьками в будинку АДРЕСА_1 без реєстрації і на даний час продовжує проживати в будинку разом з сім'єю (а.с. 13).

За цією ж адресою був зареєстрований брат позивача ОСОБА_6, 1951 року народження, однак в будинку не проживав з 1985 р., оскільки фактично разом з сім'єю проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_11 помер батько позивача - ОСОБА_3, 1922 року народження (а.с.15) та після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

06.09.2016 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа в спадковому реєстрі 59454900 після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13, що підтверджується копією спадкової справи №562/2016 (а.с. 16) за заповітом від 27.02. 2001 року ( а.с. 17).

Спадкоємцями за законом після смерті батька, які прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, були мати позивача ОСОБА_5, 1921 р.н., та позивач, так як проживали разом з батьком ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 до дня його смерті (а.с. 13).

Брат позивача - ОСОБА_6 також був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 на момент смерті батька, однак, фактично в означеному будинку не проживав і спадщину не приймав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2016 року встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, оскільки на час відкриття спадщини разом з спадкодавцями, за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживав та фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном.

27 лютого 2001 року мати позивача ОСОБА_5, 1921 р.н., склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк B.C. реєстр. №728, яким позивачу заповіла все своє майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_12 померла мати позивача ОСОБА_5, 1921 р.н. (а.с.18). Позивач прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла березня 2001 року, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. 21.10.05р. за його заявою в Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа 1217/2005 після смерті ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1217/2005.

26.10.05 р. позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, 1921р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, на грошовий вклад у ВАТ «Державний ощадний банк» (а.с.21).

Позивач в січні 2017 року звернувся в Першу чернівецьку державну нотаріальну контору з питання отримання свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1, на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, та ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 (п. 23) «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Судом крім наведеного встановлено, що за постановами державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №526/02-31 та №527/02-31 від 10.03.2017 року, було відмовлено спадкоємцю ОСОБА_2 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що не визначені (не виділені) частки в спільній сумісній власності подружжя (а.с.22-23).

Також мати позивача ОСОБА_5, 1921 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, за життя не встигла оформити та зареєструвати своє право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, як частку в спільному майні подружжя.

Відповідно до правових позицій ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналізуючи зазначені норми та враховуючи вищевказані докази, суд приходить до висновку, що будинок АДРЕСА_1, був спільною сумісною власністю подружжя батьків позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 оскільки майно, було набуто в шлюбі за погодженням та спільні кошти подружжя, воно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і їх частки в такому майні є рівними.

Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за № 20/5 (зі змінами), нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності, після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) у відповідності до ст.1216 ЦК України.

Згідно із ст. 1268 ч. 3 Цивільного кодексу України, спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або згідно з ст. 1269 ЦК України подали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявили про відмову від неї.

Перешкодою в одержанні свідоцтва про спадщину за законом стало те, що спадкове майно знаходиться у спільній сумісній власності без визначення розміру часток кожного із співвласників.

У зв'язку зі смертю батьків позивача: ОСОБА_5 та ОСОБА_3, спадкоємцю неможливо одержати свідоцтва про спадщину за законом та за заповітом, для того, щоб оформити право власності на спадкове майно - необхідно виділити частки у спільному сумісному майні його батьків та припинити право спільної сумісної власності на нього. Вищенаведені докази узгоджуються і з дослідженими матеріалами витребуваних судом спадкових справ (а.с. 37 - 144) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_5 та до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_3

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст.370 ч.2 ЦК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 372, 1216, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 215, 217-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до територіальної громади м. Чернівці, в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визначити, що частки співвласників ОСОБА_3, 1922 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_5, 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, в справі спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 становили по ? частині.

Визнати за позивачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової скартки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 67,90 кв.м., житловою площею 39,60 кв.м., як спадкове майно після смерті ОСОБА_3, 1922 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_5, 1921 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами які не були присутні в засіданні при проголошенні рішення в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Слободян Г.М.