АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2017 р м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Герман Я.І.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю. Посилався на те, що йому на праві власності належить 23/100 ідеальних часток у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2. Іншими співвласниками вказаного будинковолодіння є його сестра ОСОБА_6, якій належить 23/100 ідеальних частки, а також відповідач ОСОБА_4, якій належить 54/100 ідеальних часток.

Відповідачка ОСОБА_4 одноосібно проживає у будинку та користується ним, при цьому не впускає його у будинок та не надає доступу до допоміжних будівель і споруд, тим самим чинить йому перешкоди у володінні та користуванні належною йому часткою у нерухомому майні.

____________________________________________________________________№22ц-794/455/17 Головуючий у І інстанції Галичанський О.І.

Категорія 2.5 Суддя-доповідач Височанська Н.К.

Просив усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_4 у користуванні нерухомим майном, шляхом його вселення у житловий будинок по АДРЕСА_2 та передачі ОСОБА_4 йому дублікатів ключів від усіх житлових та нежитлових приміщень.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила з підстав ст.365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на належні їм частки у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, з виплатою грошової компенсації.

Посилалася на те, що з відповідачами у неї склалися неприязнені стосунки, житловий будинок по АДРЕСА_2 є неподільним. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в ньому не проживають. ОСОБА_1 проживає та зареєстрований з 2002 року в квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_6 з 2000 року постійно перебуває за кордоном та лише періодично приїжджає в Україну. Частки відповідачів є не значними, вони забезпечені іншим житлом і припинення права власності не завдасть істотної шкоди їх правам та інтересам.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 01 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди, які чинить ОСОБА_4 у користуванні нерухомим майном шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок по АДРЕСА_2 та передачі ОСОБА_4 ОСОБА_1 дублікатів ключів від усіх житлових та нежитлових приміщень в житловому будинку по АДРЕСА_2 з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, а також забороною ОСОБА_4 перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про припинення права власності на 23/100 ідеальних часток кожного у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 відмовлено.

Внесені ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області кошти в сумі 309715,47 грн. відповідно до квитанції №0.0.717461020.1 від 01.03.2017 року та в сумі 309715,47 грн. відповідно до квитанції № 0.0.717457780.1 від 01.03.2017 року після набрання рішенням законної сили повернути ОСОБА_4

На дане рішення суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов.

Посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що припинення права власності на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки у них не має іншого житла на праві власності.

Суд не дав оцінки довідці ПП «Регіон центр», відповідно до якої ОСОБА_1 з 2002 року проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1, що належить його дружині.

Також суд не дав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_6 з 2002 року проживає у Португалії, де створила іншу сім»ю.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

У справі встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 лютого 2016 року ОСОБА_4 є власником 54/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2, а ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є власниками по 23/100 кожний частин зазначеного будинку (т.1 а.с.12-14).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_2 і відповідно до вимог ст.319 ЦК України має право володіння, користування та розпорядження свої майном. Відповідачка ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в користуванні майном і відповідно до ст.391 ЦК України він вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що припинення права на частку у спільному майні з підстав ст.365 ЦК України завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 та ОСОБА_6, оскільки вони не мають іншого житла на праві власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони зроблені на підставі повно та всебічно з»ясованих обставинах справи, яким надана вірна юридична оцінка та правильно застосовані норми матеріального права.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених повноважень мають рівні права.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На підставі ст. 365 ЦК України може бути припинено право власності співвласника на частку у спільному майні за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року).

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на праві власності іншого житла не належить.

Відсутність іншого житла у співвласників будинку, частки яких припиняються на підставі ст.365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається їм у зв»язку з таким припиненням права власності.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги на не проживання відповідачів за зустрічним позовом у спірному житлі. Так, відсутність відповідачів за зустрічним позовом у спірній квартирі та їх тривале не проживання в цьому житлі, не є умовою припинення права співвласника на частку у спільному майні у порядку, передбаченому ст.365 ЦК України, так як на зміст права власності не впливає вибір співвласником постійного місця проживання (ч.2 ст.317 ЦК України), оскільки він володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а внесення грошової компенсації на депозитний рахунок вартості належних відповідачам часток не є безумовною підставою для позбавлення їх права власності на частку у спірному майні.

За змістом ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Заперечення співвласника ОСОБА_4 проти задоволення позову про усунення перешкод у користуванні спірним будинком та її заперечення проти вселення ОСОБА_1 та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласника реалізувати свої права (відсутність ключів від приміщення, вчинення скандалів, тощо) при відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що співвласник ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні належною власністю.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють.

Однак не можна погодитись з висновками суду першої інстанції у частині стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_8

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 551,20 грн., суд не звернув уваги на ту обставину, що остання є інвалідом II групи (т.1 а. с.61).

Ураховуючи, що зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який не дотримався норм процесуального права при розгляді справи у частині вирішення питання щодо судових витрат, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі рішення - скасуванню в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 551,20 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

Суддя Височанська Н.К.