АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1307/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу органу опіки та піклування м. Черкаси в інтересах позбавленої батьківського піклування дитини ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2017 року у справі за позовом органу опіки та піклування м. Черкаси в інтересах позбавленої батьківського піклування дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_7 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про накладення заборони на відчуження майна.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

06 березня 2017 року орган опіки та піклування Черкаської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, звернувся до суду з позовом, в якому просить накласти заборону на відчуження 13/50 частин будинку за адресою: пров. Парковий, буд. 28, м. Черкаси, який належить на праві власності відповідачці ОСОБА_7 до досягнення повноліття її сином ОСОБА_6.

В обґрунтування позову зазначено, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 02 серпня 2016 року № 943, оскільки батьки його покинули, про що складений відповідний акт від 18 липня 2016 року.

Батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_10 та ОСОБА_7, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06 вересня 2016 року № 1114 малолітній ОСОБА_6 влаштований для виховання та спільного проживання до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_9, де фактично проживає на теперішній час.

ОСОБА_7 має у приватній власності житлове приміщення, яке являє собою частку житлового будинку в розмірі 13/50 за адресою: пров. Парковий, буд.28, м. Черкаси, реєстраційний номер майна 4596438. Зазначене житлове приміщення відповідачка використовує для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї.

До набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній ОСОБА_6 проживав в зазначеному будинку.

Окрім нього в будинку зареєстровані та проживають відповідачка, її брат - ОСОБА_11, 1968р.н., діти відповідачки - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Оскільки ОСОБА_12 неналежним чином виконує свої батьківські обовязки щодо малолітнього ОСОБА_6, що може мати наслідком відчуження житла без врахування інтересів дитини, то з метою збереження права дитини на користування зазначеним житловим приміщенням орган опіки та піклування звернувся до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування Черкаської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування Черкаської міської ради, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2017 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову органу опіки та піклування міста Черкаси, який діє в інтересах ОСОБА_6 про накладення заборони на відчуження майна, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не позбавлена батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_6 і такі вимоги перед судом не заявлялися органом опіки та піклування, а відтак відсутня обовязкова умова накладення судом заборони на відчуження житла, яким користувалася дитина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8 І-СР № 237601, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_10 та відповідачка ОСОБА_7 (а.с. 5).

Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18 липня 2016 року, в м. Черкаси по вул. Благовісній, 170 була виявлена дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 02 серпня 2016 року № 943, малолітній ОСОБА_6, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 7).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 06 вересня 2016 року № 1114 малолітній ОСОБА_6 влаштований для виховання та спільного проживання до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_9, де фактично проживає на теперішній час (а.с.8-9).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 248 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право: на збереження права користування житлом у якому вона раніше проживала.

Аналогічні за своїм змістом права закріплені за дитиною, позбавленою батьківського піклування в частині третій статті 25 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року N 2402-III та статті 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" від 13 січня 2005 року N 2342-IV.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_7 має у приватній власності житлове приміщення, яке являє собою частку житлового будинку в розмірі 13/50 за адресою: пров. Парковий, буд.28, м. Черкаси, реєстраційний номер майна 4596438 (а.с.11-12).

До набуття статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній ОСОБА_6 проживав в зазначеному будинку, а також в даному будинку зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_7, її брат - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, діти відповідачки ОСОБА_7- ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» від 2 червня 2005 року № 2623-IV редакції Закону України від 19.04.2011 р. № 3234-VI держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Отже, накладення судом обмеження на відчуження житла дітей, яке перебуває у приватній власності їх батьків, дозволяється лише під час розгляду судом питань про позбавлення батьків дитини батьківських прав (ст.164 СК) або відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст.170 СК), тобто такий захід є засобом суспільного впливу на батьків, як наслідок порушення ними своїх батьківських обовязків і не має чітко визначеного строкового характеру, оскільки є мірою юридичною відповідальності, наслідки якої усуваються у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем, не доведено в судовому засіданні обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, крім того, застосування такого способу забезпечення майнових інтересів малолітнього ОСОБА_6, як встановлення судовим рішенням заборони на відчуження житла на період до досягнення дитиною повноліття, не є ефективним засобом юридичного захисту, оскільки не покликане на забезпечення реального користування дитиною таким житлом за його цільовим призначенням з огляду на те, що дитина влаштована до дитячого будинку сімейного типу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються були предметом дослідження колегії суддів і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування м. Черкаси в інтересах позбавленої батьківського піклування дитини ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2017 року у справі за позовом органу опіки та піклування м. Черкаси в інтересах позбавленої батьківського піклування дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_7 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про накладення заборони на відчуження майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :