Справа №442/973/17
Провадження №2/442/866/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Хомика А.П.,.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 12438,44 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 11.12.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов'язань відповідач не виконував, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2016 року становить 12438,44 грн., і яка складається з заборгованості за кредитом 2373,08 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 6957,89 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 568 грн..

Наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 12438,44 грн. заборгованості, а також понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, в позові просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач позову не визнав, просив про застосування строку позовної давності у даному спорі, строк, якої слід рахувати з 12.08.2013 року - здійснення ним останнього платежу в розмірі 100 грн.. 13.06.2014 року ним не було здійснено жодного платежу, зокрема і 11 грн.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити.

Матеріалами справи встановлено, що 09.09.2011 року між позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір №б/н про отримання кредиту відповідно до Анкети заяви, з памяткою клієнта про приєднання до « Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», на підставі якого відповідач отримав кредитну карту відповідно до Тарифів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, останній платіж на виконання умов договору було внесено ОСОБА_2 12.08.2013 року у розмірі 100 грн., інших платежів, які б обумовлювали переривання строків позовної давності відповідачем внесено не було. Доказів, які вимагав суд у позивача відносно здійснення відповідачем платежу у розмірі 11 грн. 13.06.2014 року суду не надано.

Отже, перебіг строків загальної позовної давності розпочався 12.08.2013 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору закінчився у серпня 2016 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права лише 07.02.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у звязку з чим поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 224 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя Хомик А.П.