Номер провадження: 22-ц/785/1890/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2016 року, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (далі- УО Банка) звернулась із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 14.05.2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» (у подальшому публічне акціонерне товариство, далі-Банк) та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 14% річних і строком повернення кредиту до 13.05.2017 року. Додатковою угодою № 3 від 25.12.2007 року розмір кредиту збільшено до 110 000 доларів США.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 23.05.2007 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку належне їй нерухоме майно: садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку №103 в садівничому товаристві «Аіст» Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконував умови кредитного договору, станом на 06.01.2016 року допустив заборгованість з повернення кредиту та процентів, крім того, позивач нарахував пеню за порушенням умов договору і загальна сума заборгованості становить 06 492 635,73 гривень.

Посилаючись на порушення умов зобовязання позичальником, наявність іпотечного договору, який забезпечує виконання кредитного договору, остаточно уточнивши вимоги, УО Банка просила звернути стягнення на предмети іпотеки (садовий будинок і земельну ділянку) шляхом їх продажу Банком від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (далі-Закон).

Сторони не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції: представника позивача подав заяву про підтримання позову і про розгляд справи за його відсутності; відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності і просила розглянути справу за її відсутності.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник УО Банка просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, відсутність підстав для застосування строку позовної давності і наявність підстав для задоволення позову.

У засіданні колегії суддів: представник відповідачки заперечував проти задоволення скарги.

Представник УО Банка у засіданні колегії суддів не зявився, належним чином сповіщений про розгляд справи 08.06.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення апеляційного суду від 10.05.2017 року.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач, остаточно уточнивши вимоги просив звернути стягнення на предмети іпотеки (садовий будинок і земельну ділянку) шляхом їх продажу Банком від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації, у порядку, передбаченому ст. 38 Закону (а.с.2-7,58-64).

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності і не довів поважності причин пропуску строку (а.с.114-117).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

У позові УО Банку слід відмовити зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитного та іпотечного договорів, які регулюються нормами ЦК України та Законом.

Зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 526 ч.1 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що 14.05.2007 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 14% річних і строком повернення кредиту до 13.05.2017 року. Додатковою угодою № 3 від 25.12.2007 року розмір кредиту збільшено до 110 000 доларів США (а.с. 16-20,25).

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 23.05.2007 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку належне їй нерухоме майно: садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку №103 в садівничому товаристві «Аіст» Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, а 25.12.2007 року додатковий договір до договору іпотеки від 23.05.2007 року (а.с.30-38).

Відповідно до п. п. 8.5 договору іпотеки від 23.05.2007 року, у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, звернення стягнення на іпотечне майно може бути здійснене за рішенням іпотекодержателя у позасудовому порядку, у тому числі шляхом продажу іпотекодердателем предмета іпотеки (п.8.5.2 договору, а.с.34).

Так, у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених у Законі.

При цьому, ціною продажу предмета іпотеки є сума заборгованості боржника по кредитному договору на дату укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу

предмета іпотеки, на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами та/або на підставі балансової вартості предмета іпотеки, що значиться в балансі іпотекодавця (п.8.5.2 договору іпотеки, а.с.34).

За змістом ст. 33 ч.3 Закону України Про іпотеку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого

договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону.

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий: на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що умовами договору іпотеки від 23.05.2007 року (п.8.5 договору іпотеки), у тому числі передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, звернення стягнення на іпотечне майно може бути здійснене за рішенням іпотекодержателя у позасудовому порядку, шляхом продажу іпотекодердателем предмета іпотеки відповідно до умов, визначених п.8.5.2 договору іпотеки, колегія суддів відмовляє УО Банка у позові про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки на підставі рішення суду.

Доводи представника Банка у скарзі про те, що: суду надано належні та допустимі докази наявності заборгованості за кредитним договором і підстави звернення стягнення на предмет іпотеки; відповідачка належним чином не спростувала розрахунки позивача про заборгованість за кредитним договором; суд необґрунтовано застосував строки позовної давності; відмова у позові унеможливила отримання позивачем задоволення своїх вимог щодо стягнення боргу з позичальника і його майнового поручителя не заслуговують на увагу з тих підстав, що колегія суддів відмовляє у позові за необґрунтованістю вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку, оскільки за умовами зобовязання, звернення стягнення на спірне іпотечне майно здійснюється за рішенням іпотекодержателя у позасудовому порядку, відповідно до умов, визначених п.п.8.5, 8.5.2 договору іпотеки від 23.05.2007 року, тобто у позасудовому порядку.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що рішення суду не відповідає вимогам закону, разом з тим позовні вимоги є необґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2016 року скасувати.

Відмовити Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» у позові до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмети іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом їх продажу публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» від свого імені.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6