ухвала

іменем україни

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним і стягнення суми, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 березня 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто») в особі представника за довіреністю ВальцерС.Д. укладено договір фінансового лізингу № 003049, згідно з яким відповідач (лізингодавець) бере на себе зобов'язання придбати автомобіль CITROEN C4 CACTUS (предмет лізингу) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

11 березня 2016 року ним було сплачено платіж за договором у сумі 166 000,00 грн.

Договір фінансового лізингу від 11 березня 2016 року № 003049 було укладено після ознайомлення з розміщеним в мережі «Інтернет» оголошенням про акцію з розпродажу автомобілів та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером телефону. Комерційну та цінову пропозицію, умови лізингу для придбання транспортного засобу було розміщено на Веб-сторінці. Вказана цінова пропозиція на автомобіль була озвучена як акційна в сумі 332 000 гривень.

За наявним на веб-сторінці номером телефону НОМЕР_1 було здійснено попереднє уточнення щодо умов надання транспорту в лізинг, який зі слів менеджера повністю відповідав інформації, що розміщена на сайті. Окремо було наголошено представником компанії, що акція надається в зв'язку з тим, що автомобіль попередніх років випуску, а не 2016 року і на такі автомобілі є акції. Машина є в наявності.

При укладенні угоди спеціалісти наголошували, що для вказаної акційної ціни заповнюється окрема заява, яка є додатком до договору, хоча в основному договорі ціна зазначалась інша, причому у доларах США.

Заява заповнювалась в одному екземплярі, а з неї, за словами спеціаліста, слід було зняти тільки копію, яка не додана до договору.

Позивач зазначає, що при підписанні договору йому не дали змоги детально ознайомитись з договором в зв'язку з тим, що була п'ятниця, короткий день в банківських установах, а тому було запропоновано негайно йти до банку, для того щоб сплатити 50 % від вартості транспорту (повна цінова пропозиція 100 % - 332 000 грн, 50% - 166 000 грн), мотивуючи тим, що кількість акційних машин за ціною 332 000 грн є обмеженою на складі.

При перегляді документів, того ж дня протягом півгодини, позивачем було виявлено відсутність заяви на спеціальну ціну та копії анкети і зовсім інші умови договору, ніж ті, що були озвучені. Достовірної, доступної інформації щодо предмета договору ним не було отримано, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Вся надана і озвучена інформація була заздалегідь підготовлена, щоб ввести в оману, а часу на вивчення договору для прийняття свідомого рішення не надано, що суперечить цьому ж Закону.

До спеціаліста, який заключав договір, того ж дня ОСОБА_4 звернувся за вказаною заявою і анкетою і відповідно за роз'ясненнями, чому договір не відповідає усним пропозиціям і пропозиціям на веб-сайті, які надавалися. Договір містить нечесні умови, що теж забороняється Законом України «Про захист прав споживачів».

На таке звернення він отримав відповідь від працівників відповідача, що документи вже відправлено в м. Київ, в тому числі заява про акційну ціну автомобіля та анкета були направлені менеджеру головного офісу.

12 березня 2016 року з телефонної розмови з менеджером головного офісу було встановлено, що ніяких акцій не має, заяви теж немає, а для того, щоб отримати автомобіль необхідно перерахувати ще 166 760 гривень, і лише тоді з врахуванням уже сплачених коштів у сумі 166 000 грн, буде складати 50 % вартості автомобіля.

14 березня 2016 року, наступного робочого дня за днем укладення договору, позивач приїхав до м. Камянець-Подільський до офісу, де ним підписувався договір фінансового лізингу для того, щоб подати заяву про відкликання згоди на укладення договору.

Однак, представник ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» за довіреністю Вальцер С.Д., яка підписувала від імені відповідача договір фінансового лізингу від 11 березня 2016 року № 003049, відмовилася прийняти заяву, мотивуючи відсутністю відповідних повноважень. Про відмову від отримання представником складено відповідний акт.

У зв'язку з відмовою представника відповідача отримати заяву про відкликання згоди на укладення договору, 14 березня 2016 року на адресу головного офісу відповідача позивачем було надіслано кур'єрською поштою заяву про відкликання згоди на укладення договору і повернення перерахованих відповідачу коштів у сумі 166 000 грн.

Позивач стверджує, що станом на день пред'явлення позову 21 березня 2016 року на заяву про відкликання згоди на укладення договору відповідач жодним чином не відреагував, сплачені ним грошові кошти за вказаними у заяві банківськими реквізитами, не повернув, чим порушив п. 3 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч. 6 ст. 11 «Закону України «Про захист прав споживачів».

Також позивач вказує, що заяви про постачальника автомобіля ним не подавалося і домовленість з представником відповідача була лише про модель та марку автомобіля, про що і зазначено в п. 1.1 договору. Крім того, в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за оспорюваним договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності, тощо, суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках, а тому, така умова договору є несправедливою.

Також є не справедливою і подібна умова п. 4.2 договору, згідно з якою лізингодавець не несе відповідальності за будь-яке пошкодження та/або втрату предмета лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання лізингоодержувачем будь-яких умов даного договору.

Не справедливою також є умова п. 3.2.6. договору, згідно з якою лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору.

При цьому, у договорі відсутні будь-які посилання на характеристики чи особливі властивості предмета лізингу.

Позивач зазначає, що наслідком сплати ним щомісячних лізингових платежів у доларах США стане істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків, згідно з якими сукупна вартість предмету лізингу зросте на суттєву величину.

При цьому, відповідач як фінансова установа, не понесе жодних негативних наслідків внаслідок підвищення курсу долара США по відношенню до української гривні, натомість, негативні наслідки буде нести він, як споживач фінансової послуги, оскільки він живе і працює у загальновідомих на сьогоднішній день несприятливих економічних умовах, отримую доходи в національній валюті - гривні, розмір яких жодним чином не пов'язаний зі зміною курсу долара США по відношенню до української гривні.

Визначення розміру щомісячного лізингового платежу є незрозумілим для звичайного споживача.

Згідно з рахунком відповідача та квитанцією неможливо встановити на сплату якого саме платежу за договором внесено відповідну грошову суму - 166 000 грн.

Також договором встановлюється жорстка одностороння відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативи (п. 12.1 - 40 % сплаченого авансового платежу штраф за дострокове розірвання, адміністративний платіж не повертається), що є обмеженням визначених пунктами 3, 6 ч.1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, а також передбачених ч.1 ст.7, п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» прав споживача на розірвання договору.

Дані умови договорів порушують принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, тому позивач стверджує, що сплачена сума 166 000 грн є неспівмірною із затратами лізиногодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу.

Також, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч. 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» спірним договором не встановлено його права, як споживача, на одержання відповідної компенсації від ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», як виконавця, у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на нього.

Також даний пункт договору завдає шкоди йому як споживачу, оскільки сплачені ним кошти 166 000 є значною сумою і у випадку розірвання договору їх більша частина залишаються у відповідача.

А тому позивач стверджує, що зазначені положення договорів є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати платежі за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Позивач стверджує, що під час укладення договору він був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники відповідача підганяли його прийняти рішення, посилаючись на обмеження кількості акційного товару, а також і на закінчення акційного періоду з реалізації тракторів за зниженою ціною, вимогою оплати першого платежу до підписання договору.

Вищезазначені обставини слід оцінювати як обман, який охоплюється диспозицією статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов, при яких я був позбавлений можливості виважено та об'єктивно оцінити умови угоди.

У відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства.

Договір фінансового лізингу від 11 березня 2016 року № 003049 нотаріально посвідчено не було, що тягне за собою його нікчемність.

Крім цього, зазначений у розділі 18 «Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін» договору фінансового лізингу 11 березня 2016 року № 003049 код ЄДРОУ 39706238 не належить стороні договору - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а належить іншій юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальність «АВТО-ГРАФ+», місцезнаходження якого зареєстроване за тією ж адресою що і ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» має .

Ця обставина також підтверджує обманний характер договору фінансового лізингу та його укладення із застосуванням нечесної підприємницької практики.

Позивач вважає, що незаконно заволодівши належними йому грошовими коштами у сумі 166 000 грн відповідач тим самим позбавив його права на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Тому просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу 11 березня 2016 року № 003049, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі представника Вальцер С.Д. та ОСОБА_4 та стягнути з відповідача - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» () на його користь, грошову суму у розмірі 166 000 грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003049 від 11 березня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» в особі представника ВальцерС.Д. та ОСОБА_4.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 166 000 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 660 гривень.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оспорений договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами було укладено в добровільній формі цивільно-правовий договір, який оформлено належним чином з погодженням усіх його істотних умов, щодо прав та відповідальності сторін згідно з вимогами чинного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним немає, як і не передбачено повернення лізингового платежу, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Так, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215, 799, 806 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дослідивши умови договору фінансового лізингу, дійшли до правильного висновку про те, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують його укладенню, зокрема, відносно відповідальності за договором, умови якого є несправедливими для неї, як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобов'язання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не нестиме, а лізингоодержувач, при розірванні договору фінансового лізингу внаслідок невиконання лізингодавцем своїх зобов`язань, не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і наслідком цього є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності договору.

Разом з тим, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15 та від 11 травня 2016 року № 6-65цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, ч. 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік