Справа № 263/7264/17
Провадження №2/263/1814/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом, що не в повному обсязі відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України, повинен містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31.10.2016 року, яке набрало законної сили 18.11.2016 року, відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позбавлено батьківських прав стосовно її неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, на підтвердження зазначеної обставини копії рішення суду позивачем не надано.

Оскільки порушення позивачем вимог ст. 119 ЦПК України тягнуть за собою постановлення ухвали про усунення недоліків (відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України), суд вважає за необхідне постановити ухвалу про усунення зазначених недоліків, надавши позивачу строк для їх усунення.

При цьому судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав люди і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_5 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду.

У випадку невиконання ухвали позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Мельник