АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі- ПАТ «Укрзалізниця»), в якому із урахуванням уточнень позовних вимог просив визнати наказ № 1226/ос від 21 червня 2016 року про його звільнення незаконним та поновити його на роботі у філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» на посаді виконувача обов'язків начальника, а також стягнути із ПАТ «Укрзалізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2016 року до дня поновлення на роботі, стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду 100 000 грн. Допустити виконання рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення заробітної плати за один місяць до негайного його виконання.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 послався на те, що він з 19 вересня 2013 року працював у державному підприємстві «Дніпропетровський проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту України» на посаді директора цього підрозділу, що входив до структури Державної адміністрації залізничного транспорту України.. відповідно до Наказу № 28/ос від 01 грудня 2015 року виконання обов'язків начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» було покладено на ОСОБА_2 Позивач вказує, що наказом № 1226/ос від 21 червня 2016 року його було увільнено від виконання обов'язків начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» без зазначення підстави звільнення, а також його звільнення було безпідставним та незаконним, прийнятим в порушення вимог Статуту Товариства, за відсутності 2/3 складу правління ПАТ «Укрзалізниця», а тому просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено: визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Укрзалізниця» від 21 червня 2016 року № 1226/ос «По особовому складу»; поновити ОСОБА_2 на посаді виконувача обов'язків начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця»; стягнути із ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2016 року по 24 лютого 2017 року у сумі 79725,06 грн. без урахування суми податків, страхових та інших обов'язкових платежів та моральну шкоду у сумі 1000 грн.; стягнути із ПАТ «Укрзалізниця» судовий збір у сумі 807,25 грн., а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрзалізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення цим вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 19 вересня 2013 року було укладено контракт між Державною адміністрацією залізничного транспорту України, особі генерального директора Болоболіна С.П., з одного боку, та директором державного підприємства «Дніпропетровський проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту України» ОСОБА_2, з другого боку, на термін з 20 вересня 2013 року по 19 вересня 2014 року включно, а згідно додаткових угод від 19 вересня 2014 року та 08 грудня 2014 року термін дії контракту продовжено до 31 грудня 2016 року.

А додатковою угодою від 15 січня 2014 року до цього контракту підпункт «а» пункту 18 контракту викладено в редакції: встановленого позивачу з 1 січня 2014 року посадовий оклад у розмірі 6145 грн. і фактично відпрацьованого часу» (а.с. 9-21).

Також за цим контрактом ОСОБА_2 зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію державного підприємства здійснювати поточне управління, забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Укрзалізниця зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці ОСОБА_2

Крім того встановлено, що відповідно до протоколу № 3 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 02 листопада 2015 року, було прийнято рішення про створення філій, внаслідок та призначення виконуючих обов'язків філій згідно додатку №2, в якому рекомендувалося призначити ОСОБА_2 виконувачем обов'язків філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту»

А відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 28/ос від 01 грудня 2015 року до призначення в установленому порядку начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» виконання обов'язків за цією посадою з 01 грудня 2015 року покласти на директора ОСОБА_2 (а.с. 21-23).

В подальшому наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 21 червня 2016 року № 1226/ос було увільнено ОСОБА_2 від виконання обов'язків начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 46).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наказ №1226/ос від 21 червня 2016 року є незаконним оскільки позивача звільнено без відповідної правової підстави, у зв'язку з чим позивач підлягає поновленню на посаді виконувача обов'зків начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» з виплатою середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

А відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодекам, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Крім того, статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування мольної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами позивач просив визнати наказ №1226/ос незаконним та поновити його на посаді виконуючого обов'язки начальника філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця», разом з цим, як вбачається з матеріалів справи позивач цю посаду займав тимчасово до призначення відповідної особи начальником цієї філії, про що було й зазначено в наказі про призначення позивача на цю посаду, а згідно наказу №1406/ос від 14 липня 2016 року начальником вказаної філії було призначено ОСОБА_6 (а.с.59-74), а тому позивач взагалі не може бути поновлений на вказану посаду.

Крім того, встановлено, що позивач після увільнення з посади виконуючого обов'язки начальника філії повернувся на свою попередню посаду, тобто директора цього інституту, з якої наказом ПАТ «Укрзалізниця» №1512/ос від 21 липня 2016 року позивача було звільнено у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 61) та цей наказ позивач не оскаржував.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду із неналежним способом захисту, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та не можуть бути задоволені.

Проте суд першої інстанції на вказні обставини уваги не звернув.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова