Справа № 544/243/17
Номер рядка звіту 26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Нагорної Н.В.,

за участі секретаря Ралець О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пирятин по вул. Соборна, 41, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору поруки недійсним та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним та відшкодування моральної шкоди, який був ним уточнений (а.с.60-62). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в січні 2007 року позивач звернулася до Пирятинського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредиту на побутові потреби. 18.01.2007 такий договір кредитування був укладений. В забезпечення виконання зобовязань за цим договором був укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку кредитору було передано нерухоме майно, що належить позивачу на праві власності. У визначений договором строк позивач погасила кредит та звернулася до відділення банку з вимогою про отримання довідки про повний розрахунок за кредитом та повернення документів на передане в іпотеку майно, але їй було відмовлено. Відмова банку обґрунтовувалася тим, що позивач є поручителем за кредитним договором, що був укладений між цим банком та її сином ОСОБА_4, який не повернув борг. Незважаючи на заперечення позивача щодо укладення договору поруки, банк у 2013 році звернувся з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду справи позивач також заперечувала підписання договору поруки з відповідачем та заявила клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи. За висновком експерта від 11.12.2013 №9052 у договорі поруки від 15.08.2007 між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підпис від імені ОСОБА_1 виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою. Крім того, при огляді у судовому засіданні оригіналу договору поруки він не містив підпису та печатки сторони за договором в особі кредитора. Зазначені обставини установлені рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2014, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.04.2014, та яким було відмовлено у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 Незважаючи на прийняте судом рішення банк 02.09.2015 направив позивачу повідомлення, в якому вимагав від поручителя ОСОБА_1 погасити заборгованість за кредитним договором № РLPOG від 15 серпня 2007 року, а також висловлена погроза звернення до суду та передачу інформації про позивача як неплатника до Бюро кредитних історій. На звернення позивача до представників ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було розяснено, що незважаючи на рішення суду договір поруки є чинним, а сам банк не може прийняти рішення про його скасування. Тому позивач змушена звернутися за захистом своїх прав до суду та просить суд визнати договір поруки від 15.08.2007 до кредитного договору № РLPOG від 15 серпня 2007 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 недійсним. Вважає також, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди. Зазначає, що позивач людина немолода, хворіє та змушена перейматися питанням повернення їй незаконно привласнених банком правовстановлюючих документів на її будинок. Думки про те, що вона може залишитися без власного житла призводять позивача до пригніченості, депресивного стану та панічного страху. Постійні повідомлення банку про необхідність сплати позивачем як поручителем сина його боргу спричиняють їй душевні страждання, внаслідок чого погіршився її стан здоров'я. Відібравши у позивача правовстановлюючі документи на будинок та відмовляючи зняти обтяження з будинку, працівники банку позбавили її також права розпоряджатися належним їй майном. Вважає, що неправомірними та шахрайськими діями позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 89142,20грн та просить стягнути на її користь з відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 на позовних вимогах наполягають, про що вказано у заяві, наданій суду, та просили розглянути справу в їх відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Зокрема, надав заперечення щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди. Зазначив, що позивач не надала достовірних доказів того, що саме діями відповідача їй була спричинена моральна шкода та відсутні докази, що стан здоровя позивача погіршився саме внаслідок дій ПАТ КБ «ПриватБанк». Окрім того позивач не надала доказів, що правовстановлюючі документи на її будинок були передані ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договору іпотеки.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає уточнені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

26.11.2007 між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та сином позивача - ОСОБА_4було укладено кредитний договір № РLPOG, згідно якого позивач зобовязувався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 15200 дол. США на купівлю житлового будинку та 3245 дол. США на сплату страхових платежів за договором на термін до 13.08.2027, а відповідач ОСОБА_4 зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором.

У грудні 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 19777,24 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2012 складає 158020,17грн. за кредитним договором № PLP0G100000101 від 15.08.2007. Позивач зазначав, що 15 серпня 2017 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором було укладено договір поруки.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № PLPOG100000101 від 15 серпня 2007 року у сумі 48366 (сорок вісім тисяч триста шістдесят шість) гривень 19коп. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.04.2014 вказане рішення суду залишено без змін (а.с.10-16).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_1 суд визнав недоведеним факт підписання ОСОБА_1 договору поруки до кредитного договору № РLPOG від 15 серпня 2007 року з огляду на надані сторонами та досліджені у судовому засіданні докази. Зокрема, суд прийняв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи від 11.12.2013 №9052 (а.с.73-78), призначеної за ухвалою суду, згідно якого підтверджується, що у договорі поруки від 15.08.2007 між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підпис від імені ОСОБА_1, розташований в рядку «Н.М.Комар» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, та обставина, що ОСОБА_1 не підписувала спірний договір поруки від 15 серпня 2007 року, встановлена рішенням Пирятинського районного суду від 10.02.2014, яке набрало законної сили, та доказуванню не підлягає.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ст.547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязань вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч. 1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не підписувала договір поруки до кредитного договору № РLPOG від 15 серпня 2007 року із ЗАТ КБ «ПриватБанк», а також неюне вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення зазначеного правочину, що є підставою для визнання його недійсними, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Разом з тим суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань внаслідок неправомірних дій ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшов свого підтвердження. Зокрема, позивач посилається як на підставу завдання їй моральної шкоди порушення відповідачем її права власності, що полягає в неповерненні банком правовстановлюючих документів на її будинок та незняття обтяження з нього після повного погашення нею заборгованості по кредиту. Проте законодавство надає право іпотекодавцю при виконанні ним зобовязань, забезпечених іпотекою, самостійно звернутися до органу державної реєстрації прав або до нотаріуса для реєстрації припинення іпотеки. Доказів того, що відповідач чинить перешкоди у проведенні такої реєстрації позивач не надала, з вимогами до банку про усунення таких перешкод у здійсненні права власності позивач не зверталася. Крім того позивачкою не надано доказів того, що саме у звязку з неправомірними діями банку у неї погіршився стан здоровя. Тому суд приходить до висновку, що позов у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У звязку з викладеним, на користь позивача з відповідача повинні бути присуджені понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у умі 551,20грн.

Керуючись ст.5-11, 58-60, 88, 209, 212, 213-215, 292 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» про визнання договору поруки недійсним та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати договір поруки від 15.08.2007 до кредитного договору № РLPOG від 15 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 недійсним.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (МФО 321024, ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки та зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у повернення судових витрат по сплаті судового збору 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Нагорна