У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року визнано неподаною і повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2016 року апеляційний суд виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків скарги, а саме не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у повному розмірі.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Судом установлено, що 21 вересня 2016 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 16 серпня 2016 року, до якої додав заяву про звільнення його від сплати судового збору з урахуванням його фінансового положення.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху для слати судового збору у розмірі 606 грн 32 коп.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду 11 жовтня 2016 року ОСОБА_3 надав квитанцію про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 535 грн 92 коп. При цьому заявник зазначив, що судовий збір за подання апеляційної скарги сплачено у розмірі відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», а саме 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судом установлено, що позовна заява ОСОБА_3 підписана 30 грудня 2015 року (а.с. 3). На а.с. 16 наявна квитанція, що надана позивачем на підтвердження направлення ним позову 31 грудня 2015 року. При цьому згідно з актом від 6 січня 2016 року від ОСОБА_3 надійшов конверт з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, в яких був відсутній оригінал квитанції про сплату судового збору (а.с. 9).

Проте апеляційний суд не врахував, що вини заявника у відсутності в матеріалах справи конверта про направлення позовної заяви немає, оскільки районний суд, вказавши в акті, що конверт був (дата - 31 грудня 2015 року), до справи його не підшив, а апеляційний суд не перевірив дату здачі її ОСОБА_3 на пошту.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час подання позову, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» у 2015 році установлено мінімальну заробітну платуу місячному розмірі з 1 січня - 1 218 гривень.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_3 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп., що ним і було зроблено відповідно до квитанцій (а.с. 13, 14).

При цьому судовий збір, який підлягає сплаті при поданні ОСОБА_3 апеляційної скарги на рішення суду становить 535 грн 92 коп. та був сплачений заявником на підставі квитанції від 11 жовтня 2016 року (а.с. 9, т. 2).

Апеляційний суд вищевказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про поверненняапеляційної скарги з підстав несплати у повному розмірі заявником судового збору.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик