Номер провадження: 22-ц/785/93/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Гірняк Л.А.

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», -

ВСТАНОВИЛА:

30.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою в якій просив поновити строк на подання до суду скарги на дії державного виконавця, пропущений з поважних причин, визнати дії старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 неправомірними, скасувати постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження № 50348981, винесену 02.03.2016 року, скасувати постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену 15.04.2016 року за виконавчим провадженням №50348981, зупинити стягнення. При цьому, заявник посилався на те, що державним виконавцем неправомірно відкрито виконавче провадження № 50348981, оскільки рішення на підставі якого був виданий виконавчий лист по справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитом та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання недійсним і розірвання договору поруки, на день видачі виконавчих листів не набрало законної сили. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесена державним виконавцем 15.04.2016 року також є неправомірною, так як в ній не зазначено про необхідність направлення звітів про здійснення відрахування та виплати із зазначенням періодичності подання звітів та адреси, на яку необхідно направляти звіти, а тому ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом (т.2, а.с.46-48).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року в задоволені скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» було відмовлено (т.2, а.с. 104-106).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 14.11.2016 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року, по якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити ухвалу, якою скаргу задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом були грубо порушені приписи п. 7.3.1 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника не містить вимоги щодо направлення звітів. Крім того, апелянт вважає, що зазначене порушення тягне за собою порушення п.7.9Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки звіт про здійснення відрахування повинен долучатися до матеріалів виконавчого провадження. Крім того, апелянт не погоджується з тим, що факт закінчення виконавчого провадження несе в собі належне обґрунтування відмови в задоволені скарги. Також апелянт посилається на те, що суд проігнорував прохання про зупинення виконання виконавчого провадження (т.2, а.с.112-113).

У звязку з обранням ОСОБА_7 членом Вищої ради Юстиції XIV позачерговим зїздом суддів України від 15.03.2017 року, на підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду Одеської області № 2241 від 21.03.2017 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу, в порядку ст. 11-1 ЦПК, було передано в інший склад колегії суддів під головування судді Дрішлюка А.І.

В судові засідання в апеляційному суді учасники провадження не зявлялись, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. При цьому, представником Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було надіслано заяву про слухання справи у його відсутність (а.с. 72, 156). Крім того, колегія суддів враховує, що апелянт ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, як ініціатори провадження на цій стадії, повинні проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї скарги, і крім судових повісток, мали можливість отримати інформацію про розгляд скарги в Інтернеті - мережі на офіційній сторінці апеляційного суду Одеської області. Тому, слід визнати, що апелянт самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, та не з'являвся в судові засідання до апеляційного суду Одеської області, явка до якого не є обовязковою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до ст.ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) і, оскільки відрахування з заробітної плати боржника було здійснено менше ніж за шість місяців, відсутність звітів у виконавчому провадженні не є порушенням норм діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті, та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідним вказати на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 солідарно, а з ОСОБА_6 в межах вартості наданого нею в іпотеку нерухомого майна, на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00927/RО в розмірі 63431,50 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день постановлення рішення складає 506817,69 грн. та заборгованість за пенею і штрафом в розмірі 22097,74 грн., а разом 528915, 43 грн.( справа №2-4855/11).

03 січня 2012 року вищезазначене рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2011 року набрало законної сили. 03.03.2012 року представник позивача отримав виконавчі листи (т.1, а.с.102).

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи по справі №2-4855/11 перебували на виконанні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_2 на обліку в органах ДПС не перебуває, пенсію не отримує, рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано, згідно повідомлення ДПС України, Пенсійного фонду України, ПАТ «Фарлеп-Інвест» боржник працює в ПАТ «Фарлеп-Інвест» за адресою м. Київ, вул. Фізкультурна, 30в, в звязку з чим постановою заступника начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 30 грудня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-4855/11 закінчено, копія постанови направлена сторонам та ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва для виконання за належністю.

02 березня 2016 року постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4855/11 виданого Київським райсудом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу в розмірі 528915,43 грн.

15.04.2016 року постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (т.2, а.с.49-50).

Крім того, як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження №50348981, постановою старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 від 26 серпня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4855/11 виданого Київським райсудом м. Одеси 24.02.1012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу у розмірі 528915,43 грн. закінчено, так як було встановлено, що ОСОБА_2 звільнений з ПАТ «Фарлеп-Інвест» 29.07.2016 року за власним бажанням згідно зі ст.38 КЗпП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зауважує, що відповідно до п. 7.8. Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, кожні шість місяців та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою.

Відповідно до п. 7.9. Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження.

В матеріалах справи є копія виконавчого провадження №1294/2 (номер за ЄДРВП 50348981) в якому є копії звітів про здійснення відрахування (т.2, а.с.81-84). Таким чином, судом першої інстанції було помилково вказано на їх відсутність, а доводи апеляційної скарги в цій частини відхиляються. Щодо посилання апелянта на необґрунтованість ухвали, то з врахуванням виправленого недоліку при правильно зробленому висновку по суті, не може бути скасовано судове рішення виключно по формальним міркуванням. Щодо посилань апелянта на те, що закінчення провадження не може бути єдиною та достатньою підставою для відмови в задоволенні скарги, то відхиляючи вказаний довід, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що вказане посилання суду стосується вчинення таких процесуальних дій як зупинення виконавчого провадження, чого вимагав апелянт, та не стосувалося суті скарги.

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р., права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Вказане положення конвенції розповсюджується і на юридичних осіб. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Згідно з запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обовязковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин, щодо виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі, та зміст ухвали, яка оскаржується не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а отже підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

06.06.2017 року м. Одеса