Справа № 591/819/16-ц
Провадження № 2/591/75/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року

Зарічний районний суд м.Суми у складі :

головуючого - судді Покудіної Н.Г.

при секретарі Майборода А.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, третя особа : Перша Сумська державна нотаріальна контора про надання додаткового строку для прийняття спадщини за законом, визнання недійсною заяву про відмову від спадщини, встановлення факту належності право установлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та остаточно уточнивши позовні вимоги мотивує тим, що 12.08.2015 року померла її дочка ОСОБА_4, останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1. Заповіту за життя ОСОБА_4 не склала. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, мати померлої та ОСОБА_5, син померлої. ОСОБА_5 помер 20 лютого 2016 року. Відповідачка є дочкою померлого, вона неповнолітня і тому прийняла спадщину незалежно від того подали заява про це чи ні. ОСОБА_2 є законним представником ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2. 23.09.2015 року вона склала та подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь її другої дочки (сестри померлої) ОСОБА_6 При поданні цієї заяви вона діяла внаслідок помилки і не розуміла юридичних наслідків своїх дій. Вважала, що буде власником всієї квартири до своєї смерті, а ОСОБА_6 успадкує квартиру після її смерті. ОСОБА_7 не звернулася до нотаріальної контори і не прийняла своєчасно спадщину. Про це вона дізналася тільки після спливу строку встановленого законом для прийняття спадщини. ОСОБА_8 звернулася до адвоката де їй розяснили наслідки її заяви про відмову від спадщини. Коли вона подавала заяву, їй не пояснили всіх наслідків. На даний час вона має вік 86 років і в повній мірі не розуміє пояснень, того що вона повинна робити. Тому у відповідності до ст. 1274 ЦК України відмова від спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав встановлених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України, також в позові зазначила, що в останні дні , встановлені для прийняття спадщини ОСОБА_5 вчинив тиск на неї, вона вимушена була звертатись до правоохоронних органів.

Вважає, що строк на прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин. Їй не було відомо про те, що ОСОБА_6 не звернулася з заявою про прийняття спадщини і тому своєчасно не змогла звернутися до нотконтори з заявою про скасування заяви про відмову від спадщини та подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, в останні дні, встановлені для прийняття спадщини, на неї вчиняв тиск її онук і вона була вимушена звертатися з цих підстав до правоохоронних органів. Просить суд визнати недійсною заяву, подану ОСОБА_1, 24.09.2015 року до Першої Сумської нотаріальної контори про відмову від спадщини після померлої ОСОБА_4, яка померла 12.08.2015 року, підпис на якій був посвідчений 23.09.2015 року за р№169 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_9, встановити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її дочки ОСОБА_4, що померла 12.08.2015 року. Встановити факт належності правоустановчого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.11.1994 року управлінням комунальної власності і приватизації Сумського міськвиконкому на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 про передачу в спільну сумісну власність квартири ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_1, оскільки при видачі цього свідоцтва була допущена помилка в написанні імені ОСОБА_4.

Представники позивача ОСОБА_6, ОСОБА_11 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в своїх запереченнях зазначив, що позивач, зазначаючи в своїй відмові від спадщини саме дочку ОСОБА_6 вірно усвідомлювала того спадкоємця, на користь якого повинна перейти її частка у спадщині та бажала вибути з кола учасників спадкових правовідносин. Фактично ОСОБА_1 не влаштовують наслідки відмови від спадщини її доньки ОСОБА_6 Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в звязку з їх необґрунтованістю.

Представник третьої особи Першої Сумської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить справу розглядати у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради згідно розпорядження від 02.11.1994 року № р 4537 (а.с.14).

12 серпня 2015 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 249593, яка була донькою ОСОБА_1 Після її смерті залишилась спадщина у вигляді частки нерухомого майна, а саме в квартирі 104 в м. Суми, вул. Черепіна буд.12.

Заповіту за життя ОСОБА_4 не склала. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач , як мати померлої та ОСОБА_5, син померлої.

24.09.2015 року позивач ОСОБА_1 склала та подала до Першої Сумської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь її другої дочки (сестри померлої) ОСОБА_6 (а.с.9-10).

Згідно рішення Зарічного районного суду м.Суми від 04.01.2008 року визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім (а.с.12-13).

ОСОБА_5 помер 20 лютого 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 680837 (а.с.196).

Відповідачка ОСОБА_3 є дочкою померлого, вона неповнолітня і тому прийняла спадщину незалежно від того подала заяву про це чи ні. ОСОБА_2 є законним представником ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи № 144/16 до майна померлого 20.02.2016 року ОСОБА_5 (а.с.194-202).

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, при поданні цієї заяви ОСОБА_1Є, діяла внаслідок помилки і не розуміла юридичних наслідків своїх дій, оскільки є особою похилого віку . Вважала, що буде власником всієї квартири до своєї смерті, а ОСОБА_6 успадкує квартиру після її смерті. ОСОБА_7 не звернулася до нотаріальної контори і не прийняла своєчасно спадщину. Про це вона дізналася тільки після спливу строку встановленого законом для прийняття спадщини.

Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.01.2008 р. було визнано ОСОБА_5 безвісно відсутнім.

Представник позивача, ОСОБА_6, пояснила, що ОСОБА_5 вчинив тиск на ії матер та неї, щоб вони не йшли до нотаріальної контори. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_12, підтвердили даний факт, а також ОСОБА_6, яка надала пояснення в якості свідка підтвердила дані факти і те, що також на мобільний телефон надходили дзвінки від невідомого, який погрожував фізичною розправою.

Згідно відповіді заступника начальника Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 слідує, що зареєстроване в Сумському ВП ГУНП в Сумській області в ЖЄО № 5102 від 15.02.2016 року , проведено ретельну перевірку, громадянина, який погрожував встановити не виявилось можливим. ОСОБА_5, інтереси, якого представляв чоловік, що Вам телефонував, 21.02.2016 помер, за місцем мешкання, тому встановити анкетні дані його представника не надалося можливим.

Згідно ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами статті 216 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу, тобто недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » №9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

В силу ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною.

Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, а згідно з ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Судом було встановлено, що позивач в зв'язку зі своєю юридичною необізнаністю, тяжким психологічним станом, а саме перебуваючи в глибокій емоційній депресії після смерті доньки, та вважаючи, що в любий момент вона може змінити своє рішення, та відкликати свою заяву, ОСОБА_1 відмовилась від спадщини. При цьому, ОСОБА_1 не розуміла, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що вона позбавляє себе права розпоряджатись успадкованою часткою майна. Позивач вважала, що її заява є передумовою для подальшого вирішення питання про прийняття спадщини і у будь який час вона зможе скористатися своїм правом на отримання у спадщину належної частки її майна після смерті доньки.

Причини пропуску встановлених законодавством строків суд визнає поважними, відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, а саме , в три місяці з моменту вступу рішення суду в законну силу.

Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивач не розуміла природу та наслідки вчинення нею односторонього правочину - заяви про відмову від спадщини, суд дійшов висновку, що мала місце помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов'язків спадкоємця), а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради згідно розпорядження від 02.11.1994 року № р 4537 (а.с.14). Однак в свідоцтві зазначено ОСОБА_10 замість ОСОБА_4. Невідповідність в написанні імені спадкодавця в свідоцтві про право власності на житло в подальшому перешкоджає зверненню з заявою про оформлення спадщини, тому позивач просить встановити факт належності правоустановчого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.11.1994 року управлінням комунальної власності і приватизації Сумського міськвиконкому на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 про передачу в спільну сумісну власність квартири ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_1.

Відповідно до ст.ст. 256-259 ЦПК України, суд вважає за можливе встановити факт належності ОСОБА_4 правоустановчого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.11.1994 року управлінням комунальної власності і приватизації Сумського міськвиконкому на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 про передачу в спільну сумісну власність квартири ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_1.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1261, 1272 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсною заяву, подану ОСОБА_1, 24.09.2015 року до Першої Сумської нотаріальної контори про відмову від спадщини після померлої ОСОБА_4, яка померла 12.08.2015 року, підпис на якій був посвідчений 23.09.2015 року за р№169 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_9

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась 12 серпня 2015 року після смерті дочки ОСОБА_4, тривалістю в три місяці з моменту вступу рішення суду по даній справі в законну силу.

Встановити факт належності ОСОБА_4, правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.11.1994 року управлінням комунального майна і приватизації Сумського міськвиконкому на квартиру , розташовану за адресою : АДРЕСА_4, в спільну сумісну власність на імя ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст виготовлено та підписано 16 червня 2017 року.

Суддя Н.Г. Прокудіна