Справа №591/1839/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1003/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

13 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2017 року про відкриття провадження

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для вирішення повторного питання щодо відкриття провадження у справі.

При цьому зазначає, що фактичним місцем ведення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» є вул. Набережна Перемоги, 50 у м. Дніпро, тому в силу положень ч. 2 ст. 109 ЦПК України вказана справа підсудна районному суду м. Дніпро. Зазначає, що послуга розміщення банківського вкладу не підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивач не є споживачем банківських послуг і даний спір повинен розглядатися за місцезнаходженням відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, позивача ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

07 квітня 2017 року позивач звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом та просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованість за договором депозитного вкладу «Стандарт на 6 місяців» від 15 жовтня 2013 року в сумі 31810,67 грн.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана справа підсудна Зарічному районному суду м. Суми, оскільки позивач звернулась до суду з позовом про захист прав споживача за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Колегія суддів вважає, що ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

За загальними правилами ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їх місцезнаходженням.

В силу ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з даними паспорта громадянки України серії МВ 369163, позивач ОСОБА_3 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20-21).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом за місцем свого проживання в порядку захисту прав споживача банківських послуг. Спір виник з приводу виконання умов договору банківського вкладу, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Статтею 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року № 5 розяснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать ті, що виникають, зокрема із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються, крім іншого, залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Згідно з положеннями п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законі України «Про захист прав споживачів» та Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» терміни: споживчий кредит, фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, договорів банківського вкладу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

За наведених обставин у судді Зарічного районного суду м. Суми були законні підстави для відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання позивача споживача банківських послуг.

Така позиція узгоджується і з розясненнями, наданими у пунктах 34, 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Відкриття провадження у справі у вказаному суді відповідає і ч. 2 ст. 109 ЦПК України. Вимоги відповідача передати справу до суду першої інстанції для вирішення повторного питання щодо відкриття провадження у справі, є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу судді Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2017 року про відкриття провадження в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -