Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/971/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

14.06.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

із секретарем Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2017 року,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова ОСОБА_4 «Ніка» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою. З урахуванням змін до позовної заяви позивач просив розірвати договір оренди належної йому земельної ділянки, кадастровий №:02:0000275, площею 5,9853 га, розташованої на території Родниківської сільської ради, укладений з відповідачем від 12.04.2013 року, у звязку з невиплатою орендної плати за 2013-2016 роки. Стягнути з ТОВ «Агропромислова ОСОБА_4 «Ніка» на його користь заборгованість з орендної плати за 2013-2016 роки в загальній сумі 32901 грн. (а.с.88).

13 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій повідомив, що на підставі ст.ст. 27, 31 ЦПК України зменшує розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати, а в решті позовну заяву залишає без змін (а.с.132). Фактично заявив, що підтримує лише позовну вимогу щодо розірвання спірного договору оренди землі.

Крім того, в той же день ОСОБА_3, який діяв як представник позивача, була подана заява про повернення судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., сплаченого за позовну вимогу про стягнення заборгованості з орендної плати, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у зв'язку із зменшенням позовних вимог (а.с.133).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2017 року закрито провадження у даній справі (№397/1233/16-ц) в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою. У задоволені заяви про повернення частини спаченого судового збору відмовлено.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2017 року розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Агропромислова ОСОБА_4 «Ніка» від 12.04.2013 року, зареєстрований у реєстраційній службі Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області від 13.04.2013 року за №1631630. Стягнуто з ТОВ «Агропромислова ОСОБА_4 «Ніка» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2017 року про закриття провадження у справі і розглянути питання про повернення сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. у зв'язку із зменшенням позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції вирішив зазначені ним у заявах про зменшення позовних вимог та про повернення судового збору питання з порушенням норм процесуального права

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою на підставі п. 3 ч.1 ст.206 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив, що позивач відмовився від вказаної позовної вимоги, тому, вважаючи, що дана заява не порушує прав та інтересів інших осіб, прийняв відмову.

Вирішуючи питання про повернення частини сплаченого судового збору відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у звязку з зменшенням позовних вимог, суд зазначив, що оскільки представник позивача не зменшив розмір позовних вимог (суму стягнення заборгованості з орендної плати), а відмовився від частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою і така відмова прийнята судом із закриттям провадженні у вказаній частині, це виключає згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору.

З такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна погодитись.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обсяг прав і обовязків осіб, які беруть участь у справі, встановлений ст. 27 ЦПК України.

Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що позивач, зокрема, має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача у цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 3 ст. 206 цього Кодексу).

Відмова позивача від позову це одностороннє волевиявлення позивача, спрямоване на врегулювання спору і закінчення справи в будь-якій її стадії. При цьому відмова від позову позбавляє особу в подальшому звертатися до суду з аналогічними позовними вимогами, що суд зобов'язаний роз'яснити (ст. 174 ЦПК). При відмові позивача від позову суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника, якщо він бере участь у справі та висловив такий намір. Суд не приймає відмову позивача від позову у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Позивач може відмовитися як від позову в цілому, так і від частини позовних вимог. При цьому, важливо відрізняти відмову від частини позовних вимог та зменшення позову.

Існує думка, що відмова від частини позову можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше позовних вимог і позивач відмовляється не від усіх цих вимог. Якщо ж позовна заява містить тільки одну вимогу, то відмова позивача від її частини має розглядатися як зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 10, ст. 174 ЦПК України суду належить роз'яснити позивачеві, що відмова від частини позову та зменшення розміру позовних вимог - це різні процесуальні дії, оскільки вони відрізняються один від одного за змістом, сферою дії та правовими наслідками. Так, відмова від позову може мати місце на будь-якій стадії процесу, тобто як у суді першої, так і в судах апеляційної та касаційної інстанцій, а зменшення розміру позовних вимог можливе лише в суді першої інстанції. Прийняття судом відмови від частини позовних вимог тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині. У цьому випадку повторне звернення до суду з вимогами, від яких позивач відмовився, не допускається. Зменшення ж розміру позовних вимог не позбавляє позивача права повернутися до первісно заявлених вимог чи навіть збільшити їх.

ОСОБА_1, з урахуванням наведеного обовязок суду в такому випадку полягає в тому, щоб встановити дійсне волевиявлення позивача на вчинення процесуальної дії та дійсне розуміння відповідних наслідків.

Однак, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд не переконався в дійсних намірах позивача, оскільки матеріали справи не містять заяви про відмову від позовних вимог, щодо яких закрито провадження, в своїй заяві представник позивача зазначив лише про зменшення позовних вимог; також суд не встановив та не розяснив, які наслідки чекають позивача в разі задоволення такої заяви, оскільки в заяві про зменшення позовних вимог і фактичне підтримання лише однієї вимоги щодо розірвання договору оренди не зазначено про те, що наслідки такої процесуальної дії йому відомі та він з ними погоджується.

За таких обставин судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, фактично не розглянуто заяву позивача щодо зміни позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення заборгованості з орендної плати, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому розгляду спірного питання, і ці порушення не можуть бути усунені апеляційним судом, тому ухвала суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Агропромислова ОСОБА_4» щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. При цьому, дана норма Закону стосується тих справ, по яким відмовлено у відкритті провадження судом першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Питання щодо повернення сплаченого позивачем судового збору може бути вирішене в залежності від вирішення його позовних вимог щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою в суді першої інстанції, тому вимога апеляційної скарги в цій частині не може бути задоволеною.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2017 року скасувати та повернути справу для продовження розгляду в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Агропромислова ОСОБА_4» щодо стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: