АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1027/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1255/17Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Абрамова П.С., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Аско-ДС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.01.2016 року о 15 год. 30 хв. на 5-му км. а/д Хорол Семенівка, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належав йому на праві приватної власності, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під його керуванням, від чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а він тілесні ушкодження. Вказував, що постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 02.03.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме: за порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Позивач вказував, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений його автомобіль НОМЕР_2, який належить йому на праві приватної власності, що заподіяло йому як матеріальну так і моральну шкоду.

Згідно із висновком № 34-01 експертного автотоварознавчого дослідження від 27.01.2016 року, вартість відновлювального ремонту його автомобіля НОМЕР_2 становить - 241 478,52 гри.

Позивач вказував, що на момент зазначеної ДТП відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_2 була застрахована в Страховій компанії «АСКО ДС» згідно полісу №А1/5964605. Тому, після його звернення до CK «АСКО ДС» йому було відшкодовано страхове відшкодування в розмірі 49 490 грн. відповідно ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну. Однак, відповідач ОСОБА_2 в добровільному порядку відшкодувати завдані йому збитки відмовився, а тому матеріальна шкода становить в розмірі 191988 грн. 52 грн.

Також, позивач зазначив, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженням здоров'я під час ДТП, які позначилися негативними змінами у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, почуття образи, обурення, приниженої гідності; у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (проведення правових заходів та ін.), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаційних можливостей задля їх подолання. Тому, в звязку з тим що, винуватець не бажає в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду він не має можливості відремонтувати пошкоджений автомобіль, що виключає можливість його використання за призначенням з врахуванням того, що він являється інвалідом 2-ї групи. Позивач вказував, що, завдану йому моральну шкоду в результаті завдання йому тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасній розлад здоров'я з врахуванням душевних страждань у зв'язку із пошкодженням його майна він оцінює в розмірі 50 000 гривень. У звязку з вищевикладеним, позивач ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 191988 грн. 52 коп. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

В ході судового розгляду ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 04.10.2016 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 було залучено в якості співвідповідача ПАТ «Страхова компанія АСКО-ДС».

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Аско-ДС» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 матеріальну шкоду в розмірі 105 361,67 (сто пять тисяч триста шістдесят одну гривню 67 копійок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 моральну (не майнову) шкоду в розмірі судові 15000, 00 (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 витрати на правову допомогу в сумі 2627, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави судовий збір в сумі 1203, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З даним рішенням суду не погодивсяпредставник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовник вимог ОСОБА_4 відмовити.

Апелянт вважає, що дане рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вказує на те, що судом неповністю зясовано обставини справи та не взято до уваги докази, що мають значення для справи, а тому оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Окрім того, з даним рішення суду не погодився позивач ОСОБА_4 та подав на нього апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, прохав рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини справи, а тому висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, зазначив, що мотивувальна частина рішення містить мотиви, з яких суд дійшов висновків, які нічим необґрунтовані і не були встановлені в судових засіданнях.

Судове засідання проводилось за участі представника позивача, відповідача та його представника, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення: є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 07.01.2016 року о 15 год. 30 хв. на 5-му км. а/д Хорол-Семенівка ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належав йому на праві приватної власності, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2під його керуванням, від чого автомобіль отримав механічні пошкодження, а він тілесні ушкодження.

02.03.2016 року постановою Хорольського районного суду Полтавської області ОСОБА_2 було визнано винуватим у скоєнні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме: за порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Вищевказана постанова суду оскаржена ніким не була та набрала законної сили 15.03.2016 року

Місцевим судом встановлено, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_4, який належить йому на праві приватної власності.

Згідно із висновком № 34-01 експертного автотоварознавчого дослідження від 27.01.2016 року, вартість відновлювального ремонту даного автомобіля НОМЕР_2становить - 241 478,52 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахування зносу КТЗ вищевказаного автомобіля становить 154851,67 грн. Крім того, в матеріалах цивільної справи є звіт № 0501 від 17.01.2016 року про незалежну оцінку майна: (визначення розміру матеріального збитку) автомобіля НОМЕР_2.

Крім того, судом встановлено, що власником транспортного засобу ЗАЗ д.н.з АР 1363 ВР, яким завдано шкоду позивачу ОСОБА_4, є ОСОБА_2 На момент зазначеної ДТП відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1була застрахована в Страховій компанії «АСКО ДС» згідно полісу № А1/5964605 на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка станеться за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настане цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. На звернення позивача ОСОБА_4 до CK «АСКО ДС» йому було відшкодовано страхове відшкодування в розмірі 49 490 грн. відповідно ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки діями відповідача, винність яких доведено в передбаченому законом порядку, майну позивача завдано шкоди, яка в повному обсязі не відшкодована страховиком, є всі підстави для часткового задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Проте, при визначені розміру матеріальної шкоди, місцевим судом внаслідок неправильної оцінки доказів та не врахування всіх обставин справи, було допущено помилку, яка підлягає виправленню.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто в цьому випадку діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка не підлягає доказуванню з боку потерпілого. Обовязок доказування відсутності вини за законом покладається на володільця транспортного засобу. Натомість потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди, наявність безпосереднього причинного звязку шкоди із неправомірними діями особи, яка її заподіяла, та розмір завданих збитків.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей обєктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтями 22, 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, повязана: - з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; - з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Беручи до уваги обставини справи та наведені положення закону місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідальним за завдану майну позивача шкоду є відповідач, і оскільки для відшкодування шкоди страхової виплати не достатньо останній повинен нести відповідальність в частині не відшкодованої шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно розяснень, що викладених в п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку.

На думку колегії суддів, при визначені розміру шкоди, яка завдана позивачу в результаті пошкодження відповідачем його майна при ДТП та яка підлягає стягненню з останнього, з врахування розміру страхового відшкодування, необхідно брати до уваги звіт № 0501 від 17.01.2016 року про незалежну оцінку майна: (визначення розміру матеріального збитку) автомобіля НОМЕР_2, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода мала місце 07.01.2016 року. 11.01.2016 року відповідач повідомив страхову компанію про подію, і 13.01.2016 року автомобіль з відому відповідача, та в присутності позивача був оглянутий оцінювачем, складено ремонтну калькуляцію і визначено суму матеріального збитку. Звіт був складений 17.01.2016 року та передбачав, що розмір матеріального збитку завданого позивачу складає 112874,92 грн.

Дії з визначення розміру шкоди завданої позивачу проводилися у відповідності до вимог чинного законодавства.

27.01.2016 року позивач з власної ініціативи замовив автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля та того ж числа експерт ОСОБА_5 склав висновок №34-01 згідно якого розмір матеріального збитку завданого позивачу складає 154851,67 грн. Дане дослідження було проведено без відома та без участі відповідача і страхової компанії

Не спростовуючи та не оскаржуючи висновки звіту про незалежну оцінку майна, який був проведений на замовлення страхової компанії, не дивлячись на те, що він відрізнявся від висновків автотоварознавчого дослідження проведеного на замовлення позивача, останній отримав часткове відшкодування завданої шкоди виходячи з розміру матеріального збитку визначеного саме звітом № 0501 від 17.01.2016 року, що підтверджується матеріалами справи.

На момент розгляду справи в місцевому суді матеріали справи даних проте, чи проводилися позивачем роботи по відновленню стану пошкодженого автомобіля та яка їх вартість, не містять. При цьому з моменту отримання часткового відшкодування до моменту звернення позивача до суду з позовом пройшло 4 місяці.

Надаючи перевагу висновку №34-01 від 27.01.2016 року, суд першої інстанції, не звернув увагу та належність і допустимість даного доказу, та обґрунтованість даних, які містяться в ньому, та безпідставно застосував його для визначення розміру завданої шкоди.

На думку колегії суддів, як належний і допустимий доказ, який підтверджує розмір завданої позивачу шкоди, з огляду на те, що експертиза по справі з ініціативи сторін не проводилася, є саме звіт № 0501 від 17.01.2016 року, оскільки він був проведений в межах процедури встановленої Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відома всіх учасників ДТП і страховика. Даний звіт ніким не оскаржувався у передбаченому порядку і саме на підставі цього звіту позивач отримав часткове відшкодування шкоди.

Висновок №34-01 від 27.01.2016 року, на відміну від наведеного доказу, оскільки він не був використаний позивачем для оскарження попередніх результатів оцінки, був проведений поза межами встановленої законодавством процедури, не підтверджений в подальшому висновком експертизи, яка є встановленим засобом доказування, не може визнаватися належним і допустимим доказом та братися до уваги при розгляді справи.

На підставі наведеного вище, доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині підлягають частковому задоволенню, доводи позивача відхиленню, а рішення суду зміні в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню. При цьому, колегією суддів, взято до уваги, що з відповідача крім різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, підлягає стягненню розмір франшизи.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, суд першої інстанціївраховуючи обставини справи та положення чинного законодавства, прийшов до правильного висновку, що вони підлягають задоволенню, але у розмірі який є меншим від заявленого.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступних підстав.

Згідно розяснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так судом встановлено, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна; переживання фізичних незручностей при пересуванні та психологічного дискомфорту, почуття образи, обурення, приниженої гідності і тд. Інші обґрунтування повязані з ушкодженням здоровя, не можуть братися до уваги, зважаючи на відсутність доказів наявності таких ушкоджень.

Таким чином, виходячи з положень ст. 1167 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15000 грн. При цьому при визначенні розміру моральної шкоди, місцевим судом обґрунтовано враховано характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх глибину та тривалість, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу у результаті дорожньо-транспортної пригоди, правомірно визначений місцевим судом з урахуванням характеру протиправності діянь відповідача, ступеню, тривалості і обсягу страждань, яких зазнав позивач. Тому виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, доводи апелянтів в цій частині підлягають відхиленню, а рішення суду є законним і обґрунтованим та зміні чи скасуванню не підлягає.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо правомірності стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 судових витрат, які повязані з витратами на правову допомогу. При цьому, колегія суддів, вважає необґрунтованими доводи відповідача, щодо відсутності прав у позивача на отримання витрат на оплату послуг адвоката, оскільки вони сформовані на власному розумінні норм процесуального законодавства, яке не відповідає його змісту.

Інші доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг сторін, зміни Хорольського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року.

Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

РішенняХорольського районного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року змінити, зменшивши суму матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 63894,92 грн. (шістдесяти трьох тисяч вісімсот девяносто чотирьох гривень девяносто двох копійок) та суму витрат понесених позивачем на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача до 1838,90 грн. (однієї тисячі вісімсот тридцяти восьми гривень девяносто копійок),

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: