Справа № 307/1579/16-ц
Провадження № 2/307/83/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії. В позовній заяві зазначила, що рішенням 5 сесії четвертого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 14 квітня 2003 року №75 їй було передано у приватну власність земельну ділянку , яка була в її постійному користуванні, площею 0.07 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в урочищі ОСОБА_4 в с.Вільхівці Тячівського району.

На підставі даного рішення їй видали державний акт про право власності на землю, який був зареєстрований в Книзі записів державних актів про право власності на землю 14 квітня 2003 року за №487.

Також нею було замовлено технічний звіт у Тячівській філії Закарпатського регіонального центру ДЗК для оформлення державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку. Згідно акту погодження меж від 13.11.2002 року та протоколу від 14.04.2003 року, який затверджений головою ОСОБА_2 сільської ради, межі її земельної ділянки відповідають розмірам , які вказані в акті про право власності на дану земельну ділянку.

Крім того, з метою отримання витягу про реєстрацію права власності на землю в кадастрі в січні 2016 року вона подала заяву про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд до ДП «Хуст-Земля Карпат».

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської від 18.02.2016 року №384 урочище Нижня ОСОБА_4 в с.Вільхівці Тячівського району перейменовано на вулицю Молодіжну. Однак суміжний землекористувач ОСОБА_3 відмовився підписати акт про встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, в звязку з чим вона не може отримати витяг про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

У квітні 2016 року вона звернулася до ОСОБА_2 сільської ради з проханням погодити акт встановлення меж без підпису ОСОБА_3, який вказаний в акті як суміжний землекористувач, однак 17.05.2016 року за №150/02-23 отримала відповідь від голови ОСОБА_2 сільської ради про відмову в погодженні акту та рекомендовано вирішити дане питання в судовому порядку. Також до відповіді було додано протокол №1 засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку села, підприємства та з питань торгівельного обслуговування населення ОСОБА_2 сільради про погодження меж земельної ділянки по вул.. Молодіжній в с.Вільхівці , яка належить їй з ОСОБА_3, який відмовляється підписати акт з погодженням меж посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0.07 га, яка належить їй на підставі акту про право власності, входить в площу земельної ділянки, яка належала його покійному батьку ОСОБА_5 згідно державного акту.

Позивачка вважає, що вказана відмова є безпідставною, оскільки в державному акті, на який посилається ОСОБА_3, йдеться про надання земельної ділянки ОСОБА_5 для ведення товарного сільськогосподарського господарства, однак землі, які знаходяться в урочищі «Нижній ОСОБА_4» в с.Вільхівці не відносяться до земель пайового фонду, а належать до земель житлової та громадської забудови, про що зазначено у відповіді Управління Держгеокадастру у Тячівському районі від 11.04.2016 року за №п-46/0-47/6-16.

Крім того вказує, що в державному акті ОСОБА_5 не вказана точна адреса, де саме на території Вільхівської сільради надано земельну ділянку, а також ОСОБА_3 не надав жодних документів, які б підтверджували, що він є спадкоємцем даної земельної ділянки.

Позивачка вважає, що оскільки в ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документи на суміжну земельну ділянку, то дана суміжна ділянка належить на праві власності територіальній громаді в особі ОСОБА_2 сільської ради, тому відмову ОСОБА_2 сільської ради в затвердженні акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки вважає неправомірними.

Просить визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 сільської ради в затвердженні акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки по вул.Молодіжній (урочище Нижня ОСОБА_4) в с.Вільхівці Тячівського району та зобовязати ОСОБА_2 сільську раду затвердити акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки по вул.Молодіжній (урочище Нижня ОСОБА_4) в с.Вільхівці Тячівського району без підпису ОСОБА_3

Позивачка і її представник в судовому засіданні позов підтримали посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини.

На продовження розгляду справи позивачка і її представник не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_3. в судове засідання не зявився , хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.07 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в урочищі ОСОБА_4 в с.Вільхівці Тячівського району, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, який виданий на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 14 квітня 2003 року (а.с.9).

До цього зазначена земельна ділянка їй ще виділялася під індивідуальну забудову рішенням ОСОБА_2 сільської ради від 9 червня 1991 року( а.с.46).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської від 18.02.2016 року №384 урочище Нижня ОСОБА_4 в с.Вільхівці Тячівського району перейменовано на вулицю Молодіжну (а.с.10).

Як вбачається з акту погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 із суміжними землевласниками та землекористувачем, суміжний землекористувач ОСОБА_3 відмовився від погодження встановлених в натурі межі землеволодіння по вулиці Молодіжній (урочище ОСОБА_4), б/н в с.Вільхівці Тячівського району(а.с.11)

У звязку з відмовою відповідача ОСОБА_3 від підпису акту погодження меж, позивачка ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 сільської ради із заявою про вирішення земельного спору, однак відповідно до відповіді голови ОСОБА_2 сільської ради від 17.05.2016 року за № 150/02-23 та протоколу №1 засідання комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку села, підприємства та з питань торгівельного обслуговування населення ОСОБА_2 сільради «Про погодження меж земельної ділянки ОСОБА_1 по вул.. Молодіжній в с.Вільхівці з ОСОБА_3І» позивачці запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.12,13).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376.

Пунктом 2.8 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 якою передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає і акт узгодження меж земельних ділянок, підписаний землекористувачами суміжних земельних ділянок.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Види документації із землеустрою: и) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок включає, зокрема, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

При цьому акт про відновлення в натурі (на місцевості) та погодження зовнішньої межі земельної ділянки є основним документом в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, після складання та підписання якого виключається спір між суміжними користувачами.

За вимогами ст.198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжним власником та землекористувачем позбавляє землевпорядну організацію виготовити позивачу технічну документацію із землеустрою земельної ділянки та погодити технічну документацію з компетентними органами.

А тому право позивача на завершення процесу оформлення права власності на земельну ділянку без погодження її межі суміжним землекористувачем може бути захищено, шляхом пред'явлення позову про надання дозволу оформити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність без погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та в актах прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалах ВСС України, а саме: ухвала від 08.04.2015 р. по справі №6-5682св15, від 06.05.2015 р. по справі № 6-11745ск15, від 14.08.2015 р. №6-23324ск15.

Проте, вказаний спосіб захисту прав позивача можливий лише у випадку відсутності спору щодо межі між суміжними земельними ділянками та відсутності правових підстав для відмови суміжного землекористувача у погодженні межі земельної ділянки, що і підтверджується вищевказаними ухвалами суду.

В той же час, позивачка у своєму позові вказує про відмову ОСОБА_3 підписувати акт погодження меж, що перешкоджає завершенню виконання робіт із землеустрою і подання погодження проекту на його затвердження та оформлення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що у свою чергу порушує її права та охоронювані законом інтереси на приватизацію земельної ділянки.

ОСОБА_3 в свою чергу стверджує , що земельна ділянка площею 0.07 га, яка належить позивачці входить в площу земельної ділянки , яка належала його покійному батьку ОСОБА_5, однак не надав суду жодних допустимих письмових доказів, які б вказували на те, що між ним та позивачкою існує існує спір з приводу протяжності суміжної межі та конфігурації земельної ділянки.

З роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають.

Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зазначене свідчить, що непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Крім того, чинне законодавство не передбачає обовязку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок.

У цьому випадку відмова відповідача у наданні згоди позивачу на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для позивача негативні наслідки, однак це не може розцінюватись як зловживання відповідачем своїми правами, або як порушення прав позивача, так як така відмова є формою реалізації відповідачем свого права.

Зважаючи на те, що погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача з боку ОСОБА_3 відбулось у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.

Крім того, зі змісту наведених норм слідує, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який в свою чергу є невід'ємною частиною проекту землеустрою, і відповідно, обов'язковою умовою для погодження технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На думку суду, погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою вірного та фактичного визначення меж земельних ділянок, а не встановлення обмежень у можливості її використання.

При цьому, погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів).

Крім того, ні Земельним кодексом України, ні Інструкцією не передбачено жодної можливості зобов'язати землекористувачів суміжних земельних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки їхньої відмови від підписання акту.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням земель, та вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Таким чином до компетенції ОСОБА_2 сільської ради належить питання щодо погодження меж земельних ділянок та вирішення земельних спорів.

Відповідно дост. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Статтею 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У рішенні органу місцевого самоврядування, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що порушене право позивача на землю підлягає захисту шляхом визнання відмови ОСОБА_2 сільської ради про затвердження акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки неправомірною та зобовязання ОСОБА_2 сільської ради у встановленому порядку затвердити акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по вул.. Молодіжній (урочище ОСОБА_4), б/н в с.Вільхівці Тячівського району без підпису ОСОБА_3

Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 169, 197,209, 213-215 ЦПК України, пунктами 2.8, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року за №376, ст.ст.25, 30 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 152, 158, 159, 198 ЗК України, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 сільської ради Тячівського району Закарпатської області в затвердженні позивачці ОСОБА_1 акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки по вул.Моллдіжній (урочище ОСОБА_4), б/н в с.Вільхівці, Тячівського району Закарпатської області.

Зобовязати ОСОБА_2 сільську раду Тячівського району Закарпатської області затвердити у встановленому порядку акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки по вул.. Молодіжній (урочище ОСОБА_4) , б/н в с.Вільхівці, Тячівського району Закарпатської області землекористувачу ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради на користь ОСОБА_1 551 гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Тячівського районного суду Розман М.М.