АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/160/17Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/789/651/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю представника відділу ДВС ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2017 року в справі за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересована особа ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Лановецького районного суду Тернопільської області із скаргою на дії державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересована особа - ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилався на те, що державним виконавцем безпідставно винесено повідомлення від 24 січня 2017 року №344/0349 про повернення стягувачу виконавчого документу з підстав, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим. Вважає, що оскаржуване повідомлення винесене з порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак підлягає скасуванню. Зазначив, що ПАТ «Родовід Банк» в розмірі 99.9 відсотків належить державі в особі Міністерства фінансів України, тобто є державним органом. Крім того, на підставі ч.1 ст.36 та ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набув всіх повноважень органів управління Банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління Банку. Таким чином, при примусовому виконанні рішення суду на підставі виконавчого документа ПАТ «Родовід Банк» звільнений від сплати авансового внеску.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2017 року в задоволенні скарги відмовлено.

ПАТ «Родовід Банк» подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що при примусовому виконанні рішення на підставі виконавчого документа за заявою ПАТ «Родовід Банк», згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач звільнений від сплати авансового внеску. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги ПАТ «Родовід Банк».

В судовому засіданні представник відділу ДВС ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ДВС, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що скаржник не є державним органом, а отже до заяви про примусове виконання рішення мав додати квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати (ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»).

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено наступні обставини.

30 жовтня 2014 року Лановецьким районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 602/482/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Родовід Банк» 62840.78 грн. заборгованості за кредитним договором та судового збору розмірі 628.41 грн.

24 січня 2017 року головним державним виконавцем Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №344/0349 на тій підставі, що до виконавчого документа не додано квитанції про сплату авансового внеску.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до ч.1 ст. 36, ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» набув всіх повноважень органів управління ПАТ «Родовід банк» з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення

Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.7 Постанови №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року, роз'яснює, що у разі визнання неправомірними рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

- стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

- обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

- відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

- стягнення аліментів;

- відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

За Конституцією України термін орган державної влади є вихідним, а похідними від нього є терміни орган законодавчої влади, орган виконавчої влади і орган судової влади.

В конституційному тексті вживаються й інші терміни, складовою яких є слово орган. Зокрема, в статті 59 згадано державні органи. За змістом положення ч.2 ст.5 у непрямій формі використано термін орган держави. Комплексний аналіз положень Основного Закону дає підстави дійти висновку, що на відповідному рівні терміни орган державної влади і державний орган (орган держави) вживаються як синоніми.

Згідно ст.337 ГК України, державним є банк, створений за рішенням Кабінету Міністрів України на основі державної власності. Статут Державного банку затверджується постановою Кабінету Міністрів України. Найменування державного банку повинно містити слово державний. У разі прийняття рішення про часткове або повне відчуження державою належних їй акцій (паїв) державного банку, цей банк втрачає статус державного.

Апелянт посилається на те, що ПАТ «Родовід банк» в розмірі 99.99 відсотків належить державі в особі Міністерства фінансів України, який є центральним органом виконавчої влади. Крім того, зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до ч.1 ст.36, ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» набув всіх повноважень органів управління ПАТ «Родовід банк» з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, тому він прирівнюється до державних органів та звільнений від сплати авансового внеску.

Однак, у Законі України «Про виконавче провадження» не визначено поняття «державні органи», які звільняються від сплати авансового внеску.

Апелянт вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який на даний час здійснює тимчасову адміністрацію у ПАТ «Родовід Банк», який в розмірі 99.99 відсотків належить державі в особі Міністерства фінансів України, може вважатись державним органом, тому має бути звільнений від сплати авансового внеску, передбаченого ч.2 ст.26 закону України «Про виконавче провадження».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким визначенням, оскільки згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, а відповідно до ч.7 ст.3 цього Закону органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

У ст.5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

визначено, що Фонд підзвітний ОСОБА_4 України, Кабінету Міністрів України та Національному банку України.

Таким чином, розділ II Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який визначає правовий статус Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не відносить Фонд до органів державної влади.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що усі дії головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, скаржник не є державним органом, а отже до заяви про примусове виконання рішення мав додати квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати (ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»), тобто, державним виконавцем в межах його повноважень, правомірно прийнято рішення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5