Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1264/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ
Іменем України

15.06.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Голованя А.М.

суддів: Гайсюка О.В., Карпенка О.Л.

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2017 року, за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інтек Групп» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:
В липні 2016 року ОСОБА_1 вернувся з суд з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 15.10.2013 року він був прийняти на посаду слюсаря-електромонтажника ТОВ «Інтек Групп».

07 травня 2015 року він був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого ВРУ 20.01.2015 року, з метою підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань України, на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, яким оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, крім інших мобілізація проведена на території і Кіровоградської області.

Даний Указ набув чинності після його затвердження Верховною Радою України. Указом Президента України «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців» від 17.02.2015 року № 88/2015 (зі змінами згідно Указу Президента 3255/2015 від 07.05.2015 року) на 2015 рік визначено строки чергових призовів громадян України, а саме: квітень-червень, жовтень-листопад.

Таким чином, оскільки його було призвано на строкову військову службу 07.05.2015 року, а з дня набрання чинності Указом Президента (20.01.2015 року) пройшло 107 днів, строки чергових призовів громадян встановлені в квітні-червні, то, вважає, що підпадає під категорію працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, а, відтак, його звільнення було незаконним та без належних на те підстав.

Посилаючись на зазначені обставини, просив скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек Групп» № 51-ос від 05.05.2015 року про звільнення його слюсаря-електромонтажника із займаної посади з 05.05.2015 року згідно п. 3 ч.1 ст. 36 КЗПпП України у зв`язку із призовом на військову службу, поновити його на роботі з 05.05.2015 року та стягнути з товариства на його користь середній заробіток за період з 05.05.2015 року по день ухвалення судового рішення.

Просив поновити строк для звернення до суду у зв`язку із проходженням військової служби.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача ОСОБА_2 надіслав до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що 15 червня 2017 року він приймає участь, як захисник, в кримінальній справі в іншому суді.

Проте колегія суддів вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Як установлено судом першої інстанції, на підставі наказу № 32-ос від 15.10.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду слюсаря-електромонтажника ТОВ «Інтек Групп».

05.05.2015 року наказом № 51-ос ОСОБА_1 був звільнений з посади слюсаря-електромонтажника ТОВ «Інтек Групп» у зв`язку з призовом на військову службу до збройних сил України за п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України на підставі повістки Кіровоградського об`єднаного міського військового комісаріату.

Позивач проходив строкову військову службу та був звільнений (демобілізований) в запас 03.11.2016 року на підставі Указу Президента України від 29.03.2016 року № 122/2016.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі, але у задоволенні позову має бути відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 05.05.2015 року дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 05.05.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» за №30/2014 від 17.03.2014 року, в Україні наступив особливий період .

Відтак, станом на 05 травня 2015 року на час звільнення позивача та призову його на строкову службу на спірні правовідносини поширювались положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, встановлені ст.ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з наказом про його звільнення з роботи, а в подальшому у зв`язку з проходженням військової служби не мав змоги його оскаржити в строки передбачені законом, тому є всі підстави вважати, що строк звернення до суду було пропущено ним з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню.

Зазначене дає суду підстави вважати, що позивач був звільнений з роботи незаконно, а тому є всі підстави для скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі з 05 травня 2015 року.

У зв`язку з поновленням позивача на роботі, суд, згідно ч.2 ст.235 КЗпП України вирішує питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05 травня 2015 року по день ухвалення судового рішення 15 червня 2017 року.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року середній заробіток за час вимішеного прогулу обчислюється з середньомісячної заробітної плати за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 вказаного вище Порядку передбачено, що нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Здійснюючи розрахунок, суд апеляційної інстанції визначає середньоденний заробіток позивача, враховуючи розмір його зарплати (а.с. 6) та кількість робочих днів у березні та квітні 2015 року, ( 3050 грн. + 3730 грн. = 6780 : 42 р.д .) = 161,43 грн.

Виходячи із кількості робочих днів за період з 05 травня 2015 року по 15 червня 2017 року, весь час вимушеного прогулу складає 520 робочих днів ( 168 р.д. 2015 рік + 251 р.д. 2016 рік + 111 р.д. 2017 рік = 520 р.д.)

Тому, за час вимушеного прогулу з відповідача на користь позивача належить стягнути 83 943,60 грн., виходячи з обчислення ( 161,43 грн. х 520 р.д.= 83943,60 грн.).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що при пред`явленні позову позивач був звільненим від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 1102,40 грн. судового збору.

Заперечення відповідача, які зводяться до того, що відсутність у позивача права бути поновленим на роботі вже була раніше встановленою постановами Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року та Вінницького міського суду від 09 вересня 2016 року, що набрали законної сили, не ґрунтуються на законі та доказах, оскільки у зазначених справах брали участь інші особи, а саме ОСОБА_3 , який є директором ТОВ «Інтек Групп» та управління держпраці у Вінницькій області в особі його начальника Марунька В.В..

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 березня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек Групп» № 51-ос від 05 травня 2015 року та поновити ОСОБА_1 на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інтек Групп» на посаді слюсаря електромонтажника з 05 травня 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек Групп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 83 943,60 грн., обрахованого без податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтек Групп» в дохід держави 1102,40 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: