АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Яровенко Н.О.
№ 22-ц/796/7192/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом доОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

У мотивування вимог посилалася на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 01 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.09.2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів позики та розписок, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 797 550 грн боргу за договорами позики від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року, 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

20 жовтня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадженим (ВП №45103860) з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2013 року.

Однак, відповідач не виконав свої грошові зобов'язання і не повернув стягнуту за рішенням суду суму боргу.

Враховуючи норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, ОСОБА_2 повинен сплатити на її користь 3% річних та індекс інфляції нарахований на суму боргу за весь час безпідставного використання її коштів.

Так, 3% річних за період з 01.04.2013 року по 30.09.2016 року становлять 293 915,51 грн, а індекс інфляції за цей же період 2 042 211,50 грн.

Крім того, відповідно до ст. 1048 ЦК України відповідач має сплатити відсотки від суми позики у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки НБУ. Розмір відсотків за період з 01.04.2013 року по 30.09.2016 року становить 1 508 328,41 грн.

З урахуванням наведеного просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3 844 455 грн 42 коп., що включає: 293 915 грн 51 коп. - 3% річних, 2 042 211 грн 50 коп. - інфляційні втрати, 1 508 328 грн 41 коп. - відсотки за використання позики.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 293 585 грн 00 коп. 3% річних, 2 550 822 грн 21 коп. - інфляційні втрати, а всього 2 844 407 грн 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 6890 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що зобов'язання ОСОБА_2 по сплаті боргу позивачу ОСОБА_4 виникло на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2014 року, оскільки ці зобов'язання відповідача відповідно до ст. 11 ЦК України виникли саме з договорів позики від 04.04.2007 року на суму 150 000 доларів США та від 28.05.2008 року на суму 200 000 доларів США, за якими зобов'язання визначено в іноземній валюті.

Ті обставини, що судом було ухвалено рішення про стягнення суми боргу в національній валюті України не може змінити визначене договорами позики від 04.04.2007 року на суму 150 000 доларів США та від 28.05.2008 року на суму 200 000 доларів США зобов'язання в іноземній валюті.

Вказує, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що зобов'язання виникли на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року і відраховуються з часу вступу в законну силу рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики, а саме, з 28.01.2014 року, і необґрунтовано не застосував строк позовної давності.

Так, строк виконання ОСОБА_2 згідно умов договорів позики від 04.04.2007 року на суму 150 000 доларів США та від 28.05.2008 року на суму 200 000 доларів США настав 10.11.2009 року і відповідно, звертаючись до суду із позовом у 2016 році, ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності.

Звертає увагу й на те, що частково задовольняючи позов ОСОБА_4 в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог, зокрема, позивач просила стягнути за період з 01.04.2013 року по 30.09.2016 року 3% річних у розмірі 293 915,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 042 211,50 грн, суд при розрахунку встановив, що сума індексу інфляції за період з 01.04.2013 року по 30.09.2016 року становить 2 042 211 грн 50 коп., а сума 3% річних за період прострочення з 01.04.2013 року по 30.09.2016 року - 293 858 грн. 00 коп., проте вирішив стягнути 3% річних в сумі 293 585 грн 00 коп. та суму з урахуванням індексу інфляції 2 550 822 грн. 21 коп. за період з 31.03.2013 року по 24.03.2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, за яким позикодавець передав, а позичальник прийняв на умовах позики суму коштів в розмірі 150 000 доларів США. (а.с. 8)

Про отримання коштів у розмірі 150 000 доларів США ОСОБА_2 склав розписку від 04 квітня 2007 року. (а.с. 9)

28 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, згідно якого позикодавець передав, а позичальник прийняв на умовах позики суму коштів в розмірі 200 000 доларів США. (а.с. 10)

На підтвердження отримання коштів у розмірі 200 000 доларів США ОСОБА_2 складено розписку від 28 травня 2008 року. (а.с. 11)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2013 року,залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 січня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та розписки та об'єднаного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики та розписки недійсними відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 797 550 грн боргу за договорами позики від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року, 1700 грн судового збору га 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 12-26)

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-75/11, виданого 08.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 797 550 грн боргу за договорами позики від 04.04.2007 року та від 28.05.2008 року, 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. (а.с. 27)

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 зазначала, що відповідач не виконав свої грошові зобов'язання і не повернув вказану вище суму боргу, а томувраховуючи норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, ОСОБА_2 повинен сплатити на її користь 3% річних та індекс інфляції нарахований на суму боргу за весь час безпідставного використання її коштів, а також відсотки від суми позики у розмірі, який визначається на рівні облікової ставки НБУ. З позовної заяви вбачається, що нарахування 3% річних, інфляційні втрати та відсотки за користування коштами ОСОБА_4 проводила за період з 01.04.2013 року по 30.09.2016 року з урахуванням суми 2 797 550 грн, стягнутої за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 30 березня 2016 року в справі №6-2168цс15.

Як вбачається з матеріалів справи після ухвалення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 01 квітня 2013 року, яке набрало законної сили, правовідносини між сторонами визначені у національній валюті - гривні, оскільки стягнуто суму боргу в гривні.

Предметом даного позову є стягнення 3% річних та інфляційних втрат за користування грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України за період користування коштами після ухвалення судового рішення, а також після визначення наявного між сторонами грошового зобов'язання у гривні.

Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язаний сплатити ОСОБА_4 3% річних та інфляційні втрати за час невиконання рішення суду про стягнення суми.

Наведеним вище спростовуються доводи апелянта щодо помилкового висновку суду першої інстанції, що зобов'язання ОСОБА_2 по сплаті боргу ОСОБА_4 виникло на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2013 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 пропустила строк позовної давності, звертаючись до суду із позовом у 2016 році, оскільки строк виконання позичальником згідно умов договорів настав 10.11.2009 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_4 не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з заявленими позовними вимогами, оскільки період виникнення зобов'язання щодо сплати 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду обчислюється з моменту набрання цим рішенням законної сили, тобто з 28.01.2014 року.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі вимоги позивача ґрунтуються на законі.

Разом з тим, стягуючи 3% річних у розмірі 293 585 грн 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 550 822 грн 21 коп. за період з 31.03.2013 року по 24.03.2016 року суд не звернув уваги на таке.

Для правильного застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України слід вірно встановити строк, за який її положення застосовуються.

Так, згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

З огляду на наведене вище 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили, тобто з 29.01.2014 року по 30.09.2016 року.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою:

RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

2014 рік (з 29.01.2014 року по 31.12.2014 року) - 337 днів, 2015 рік - 365 днів, 2016 рік (з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року) - 274 днів.

2014 рік - 2 797 550 грн * 337 днів * 3% / 365 днів / 100% = 77 488,30 грн;

2015 рік - 2 797 550 грн * 365 днів * 3% / 365 днів / 100% = 83 926,50 грн;

2016 рік - 2 797 550 грн * 274 днів * 3% / 366 днів / 100% = 62 830,22 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню 3% річних в розмірі 224 245,02 грн за період з 29.01.2014 року по 30.09.2016 року.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою:

IV=(S*I / 100 - S) * Q / DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Січень 2014 року - (2 797 550 грн * 100,2 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 3 день / 31 день = 541,46 грн.

Лютий 2014 року - (2 797 550 грн * 100,6 % / 100 % 2 797 550 грн) * 28 днів / 28 днів = 16 785,30 грн.

Березень 2014 року - (2 797 550 грн * 102,2 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 61 546,10 грн.

Квітень 2014 року - (2 797 550 грн * 103,3 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 92 319,15 грн.

Травень 2014 року - (2 797 550 грн * 103,8 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 106 306,90 грн.

Червень 2014 року - (2 797 550 грн * 101,0 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 27 975,50 грн.

Липень 2014 року - (2 797 550 грн * 100,4 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 11 190,20 грн.

Серпень 2014 року - (2 797 550 грн * 100,8 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 22 380,40 грн.

Вересень 2014 року - (2 797 550 грн * 102,9 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 81 128,95 грн.

Жовтень 2014 року - (2 797 550 грн * 102,4 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 67 141,20 грн.

Листопад 2014 року - (2 797 550 грн * 101,9 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 53 153,45 грн.

Грудень 2014 року - (2 797 550 грн * 103,0 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 83 926,50 грн.

Січень 2015 року - (2 797 550 грн * 103,1 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 86 724,05 грн.

Лютий 2015 року - (2 797 550 грн * 105,3 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 28 днів / 28 днів = 148 270,15 грн.

Березень 2015 року - (2 797 550 грн * 110,8 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 302 135,40 грн.

Квітень 2015 року - (2 797 550 грн * 114,0 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 391 657 грн.

Травень 2015 року - (2 797 550 грн * 102,2 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 32 110,18 грн.

Червень 2015 року - (2 797 550 грн * 100,4 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 11 190,20 грн.

Липень 2015 року - (2 797 550 грн * 99,0 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = - 27 975,50 грн.

Серпень 2015 року - (2 797 550 грн * 99,2 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = - 22 380,40 грн.

Вересень 2015 року - (2 797 550 грн * 102,3 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 64 343,65 грн.

Жовтень 2015 року - (2 797 550 грн * 98,7 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = - 36 368,15 грн.

Листопад 2015 року - (2 797 550 грн * 102,0 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 55 951 грн.

Грудень 2015 року - (2 797 550 грн * 100,7 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 19 582,85 грн.

Січень 2016 року - (2 797 550 грн * 100,9 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 25 177,95 грн.

Лютий 2016 року - (2 797 550 грн * 99,6 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 29 днів / 29 днів = -11 190,20 грн.

Березень 2016 року - (2 797 550 грн * 101,0 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 27 975,50 грн.

Квітень 2016 року - (2 797 550 грн * 103,5 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 97 914,25 грн.

Травень 2016 року - (2 797 550 грн * 100,1 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = 2 797,55 грн.

Червень 2016 року - (2 797 550 грн * 99,8 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = - 5595,10 грн.

Липень 2016 року - (2 797 550 грн * 99,9 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = - 2 797,55 грн.

Серпень 2016 року - (2 797 550 грн * 99,7 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 31 день / 31 день = - 8 392,65 грн.

Вересень 2016 року - (2 797 550 грн * 101,8 % / 100 % - 2 797 550 грн) * 30 днів / 30 днів = 50 355,90 грн.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 1 855 317,11 грн за період з 29.01.2014 року по 30.09.2016 року.

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги, а тому рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми 3% річних з 293 585 грн 00 коп. до 224 245 грн 02 коп., суми інфляційних втрат з 2 550 822 грн 21 коп. до 1 855 317 грн 11 коп., а всього суми з 2 844 407 грн 21 коп. до 2 079 562 грн 13 коп.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також підлягає зміні рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 шляхом зменшення суми з 6890 грн до 3 726 грн 97 коп.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню та враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 641 грн 61 коп.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3% річних у розмірі 293 585 грн 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 2 550 822 грн 21 коп., а всього - 2 844 407 грн 21 коп., зменшивши суму 3% річних з 293 585 грн 00 коп. до 224 245 грн 02 коп., суму інфляційних втрат з 2 550 822 грн 21 коп. до 1 855 317 грн 11 коп., а всього суму з 2 844 407 грн 21 коп. до 2 079 562 грн 13 коп.

Змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судового збору в розмірі 6890 грн, зменшивши суму з 6890 грн до 3 726 грн 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 641 грн 61 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва