Справа № 133/1929/16-ц Провадження № 22-ц/772/1616/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29.05.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява про отримання платіжної картки разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір між нею та Банком. В позові зазначено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит у розмірі згідно з договором, однак остання свої зобовязання не виконує, відтак станом на 31.07.2016 року заборгованість складає 15 516,09 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 488,37 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 10 512,67 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 3 300 грн.; штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі 715,05 грн., а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.05.2013 року в сумі 15 516,09 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 488,37 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 574,93 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 741,64 грн.; судові витрати в сумі 1 378 грн., а всього 3 182,94 грн..

В решті вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у стягненні суми скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_2 судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, при цьому судом було зроблено відповідний розрахунок заборгованості по кредиту, відсоткам та пені.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.05.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем заявою, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір між нею та Банком.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав ОСОБА_2 передбачені договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту в повній мірі не виконала, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 31.07.2016 року заборгованість становить 15 516,09 грн., з них: заборгованість за кредитом 488,37 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 10 512,67 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом 3 300,00 грн.; а також з штрафів в розмірі 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 715,05 грн. штраф (процентна складова).

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З матеріалів справи видно, що умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення штрафів в сумі 500,00 грн. та 715,05 грн., при цьому вірно визначив, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не допускається.

Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості за комісією, лише розрахунок заборгованості за пенею та комісією, а сума, яку позивач просить стягнути як пеню і комісію, є тільки пенею. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія законодавством не передбачено, оскільки це є лише платою за послуги банку.

З матеріалів справи видно, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.05.2013 року відсоткова ставка за період з 01.06.2013 року по 31.08.2014 року встановлена банком у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з 01.09.2014 року банком було підвищено розмір відсоткової ставки до 34,8 % річних, а з 01.04.2015 року до 43,2 % річних.

Із наданого банком розрахунку заборгованості видно, що загальна заборгованість за процентами накопичувальним підсумком складає 10 512,67 грн., а залишок заборгованості за кредитом визначений банком у сумі 488,37 грн..

Колегія суддів погоджується із проведеними судом першої інстанції розрахунками розміру заборгованості за процентами, оскільки районним судом правильно визначено період, в якому діяла відсоткова ставка 30 % річних, а також періоди, в яких діяла підвищена банком відсоткова ставка 34,8 % річних та 43,2 % річних, відтак загальна заборгованість за процентами накопичувальним підсумком, виходячи з розміру відсоткової ставки на залишок заборгованості за кредитом повинна складати 574,93 грн. (з яких 187,37 грн. за період з 01.06.2013 року по 31.08.2014 року при відсотковій ставці 30 % на рік на залишок заборгованості за кредитом в сумі 488,37 грн.; 99,64 грн. за період з 01.09.2014 року по 01.04.2015 року при відсотковій ставці 34,8 % на рік на залишок заборгованості за кредитом в сумі 488,37 грн.; 287,92 грн. за період з 01.04.2015 року по 31.07.2016 року при відсотковій ставці 43,2 % на рік на залишок заборгованості за кредитом в сумі 488,37 грн.).

Крім того, відповідно до наданого банком розрахунком заборгованості за договором, загальна заборгованість за пенею накопичувальним підсумком склала 3 300,00 грн., при цьому з розрахунку вбачається, що щомісячна сума пені становить 100 грн., яку банк почав нараховувати з 01.11.2013 року.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості визначається як базова відсоткова ставка 30% річних за кожен день прострочки кредиту (пеня 1) + 10 грн. в місяць (пеня 2), відтак пеня 1 в період з 01.11.2013 року по 31.07.2016 року при відсотковій ставці 30 % річних на залишок заборгованості 488,37 грн. повинна становити 411,64 грн., тоді як пеня 2 обраховується: 10 грн. * 33 місяці прострочення кредиту = 330 грн., а тому сума пені відповідно до умов договору становить 741,64 грн..

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень укладеного між сторонами договору дійшов вірно висновку щодо часткового задоволення вимог з урахуванням того, що відповідач свої зобовязання за договором не виконує належним чином і станом на 31.07.2016 року має заборгованість перед банком, що складається з наступних сум: заборгованість за кредитом в розмірі 488,37 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 574,93 грн. заборгованість за пенею та комісією в розмірі 741,64 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про доведеність факту укладення кредитного договору, на увагу не заслуговують, оскільки даний факт судовим рішенням не спростовується, при цьому апеляційна скарга взагалі не містить будь-яких доводів, направлених на спростування проведених судом розрахунків заборгованості.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом: