Провадження № 22-ц/780/2021/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 09.06.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала наступним:

01 квітня 1985 року вона була прийнята на роботу на посаду директора Білоцерківської музичної школи № 3. 06 червня 2016 року відділом культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області було винесено наказ № 22-к «Про порушення трудової дисципліни», відповідно до якого за порушення трудової дисципліни їй було оголошено догану.

Наказом від 26 жовтня 2016 року № 44-к її було звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Позивач вважала даний наказ протиправним і таким, що прийнятий з порушеннями норм КЗпП України.

Керівник відділу культури та туризму Білоцерківської міської ради видала наказ від 18 серпня 2016 року за № 69 про проведення службового розслідування, призначивши себе керівником комісії по цьому розслідуванню. Всупереч подання Білоцерківської місцевої прокуратури, яке стосувалося лише причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, комісія склала акт і дала рекомендації керівнику про розірвання трудового договору з ОСОБА_2 В акті не було враховано жодної обставини згідно вимог постанови КМ України від 13.06.2000року за № 950 у п.8 «Про затвердження порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Комісія по службовому розслідуванні вийшла за межі подання прокуратури, поставила в вину ОСОБА_2 порушення, які є формальними та надуманими. Відповідач не взяв до уваги ту обставину, що вона більше тридцяти років працює директором Білоцерківської музичної школи № 3, має досягнення, заохочення, 25 квітня 2016 року вона успішно пройшла атестацію як керівник навчального закладу та атестована на посаду директора цієї музичної школи. Також відповідач залишив поза увагою те, що позивач є членом профспілкового комітету, який не розглядав питання щодо її звільнення. Окрім наведеного, відповідач в порушення посадової інструкції директора Білоцерківської музичної школи №3 звільнив позивача з роботи без погодження такого звільнення з міським головою, що також свідчить про незаконність його дій.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд поновити її на посаді директора Білоцерківської музичної школи №3 та викладача по класу домри цієї школи, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2016 року, стягнути з відповідача витрати на лікування, які вона понесла через незаконне звільнення в сумі 977,53 грн., моральну шкоду в сумі 21500 грн., відшкодувати транспортні витрати в сумі 3000 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора Білоцерківської музичної школи №3 та викладача по класу домри цієї школи, стягнуто з відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33 214,56 грн., зобовязано відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради відшкодувати на користь ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасуватита ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі, в результаті чого він дійшов хибного висновку про незаконність звільнення ОСОБА_2 Відповідач вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

В ході розгляду справи було встановлено, що 01.04.1985 року позивач ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду директора Білоцерківської музичної школи №3, а 26.10.2016 року ОСОБА_2 наказом начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області № 44-к було звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

В якості однієї з підстав для визнання незаконним звільнення позивача з роботи суд першої інстанції зазначав те, що таке звільнення було проведене без погодження з міським головою, що прямо протирічить положенням посадової інструкції директора Білоцерківської музичної школи №3, затвердженої самим начальником відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області.

Дійсно, п. 1.1. зазначеної посадової інструкції передбачено, що призначення та звільнення директора школи здійснюється начальником відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області за погодженням з міським головою. За таких умов звільнення відповідача з роботи без такого погодження (відсутність погодження міського голови визнавалося усіма сторонами по справі) порушує встановлену процедуру та не може вважатися законним, що й було констатовано судом першої інстанції, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому колегія суддів критично відноситься до посилань відповідачів на те, що вказана інструкція є застарілою та не може братися до уваги. Відповідно до встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки ні положеннями закону, ні судовими рішеннями вищевказана посадова інструкція не визнавалася недійсною та не була скасована на час проведення оскаржуваного звільнення, її положення є правомірними, а сторони по справі мали б діяти у відповідності до її вимог. За таких умов звільнення відповідача з роботи без погодження з міським головою не може вважатися законним.

Не може вважатися законним звільнення відповідача з роботи ще й з огляду на наступне:

Відповідно до положень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Як вбачається з тексту наказу начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області від 26 жовтня 2016 року № 44-к, позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За характером правової конструкції наведеної норми звільнення працівника за вказаною підставою передбачає обовязкову наявність застосованих до такого працівника заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, які передували такому звільненню. Дана позиція відображена й у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до якої за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили або не були зняті.

Як зазначав сам представник відповідача в ході розгляду справи, єдиним заходом дисциплінарного стягнення, що передував оскаржуваному звільненню, була догана, оголошена позивачу відповідно до наказу начальника відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області від 06 червня 2016 року за № 22-к. В той же час, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.02.2017 року, яке на даний час набрало чинності, вищевказаний наказ «Про порушення трудової дисципліни» щодо застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани було визнано незаконним та скасовано. За таких умов правові підстави для звільнення позивача за положеннями п.3 ст.40 КЗпП України відсутні, а саме таке звільнення не може вважатися законним.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта щодо невідповідності вимогам закону та обставинам справи висновків суду першої інстанції в частині визнання проведеного відповідачем 26 жовтня 2016 року звільнення позивача з роботи незаконним.

Критично відноситься колегія суддів апеляційного суду й до посилань апелянта на відсутність документального підтвердження того, що позивач окрім посади директора музичної школи працювала й на посаді викладача, як на аргумент безпідставності поновлення її на роботі на цій посаді (викладача). Як вбачається з матеріалів справи, позивач окрім обовязків директора музичної школи виконувала й обовязки викладача, за які отримувала заробітну плату, що й відображено у відповідних відомостях та тарифікаційних списках. Факт викладання позивача у школі та отримання за це додаткової до заробітної плати директора винагороди не заперечували в ході розгляду справи й представник відповідача та третя особа по справі. За таких умов відсутність відповідного запису в трудовій книжці позивача суд вважає недоліками кадрової роботи саме відповідача, які не можуть обґрунтовувати обмеження прав позивача та слугувати підставою для відмови в її поновленні після незаконного звільнення на раніше виконуваній роботі. Таким чином висновки суду першої інстанції в цій частині колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Не вбачає невідповідності колегія суддів й у наведених в оскаржуваному рішенні розрахунках розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі розрахунки були здійснені судом відповідно до представлених самим відповідачем даних.

Виходив суд першої інстанції із засад розумності та справедливості й при вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України моральної шкоди. Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування позивачу спричиненої діями відповідача матеріальної шкоди. Також не обґрунтовують наявності підстав для скасування рішення суду й посилання апелянта на безпідставне невирішення судом питання про сплату позивачем судового збору при заявленні вимоги про стягнення такої шкоди, оскільки дане питання може бути вирішене за встановленою ст. 220 ЦПК України процедурою. При цьому у відповідності до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду виключно за умови, що якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Київської області відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4