Справа № 278/2508/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с.з. ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3, третіх осіб товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор-Плюс", ОСОБА_4 про зобов'язання скасувати реєстаційну дію, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про зобов'язання скасувати реєстаційну дію, в якому зазначає, що 12 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0501/0208/88-015 та цього ж дня між даними сторонами було підписано іпотечний договір, предметом якого є будинок за адресою: с.Зарічани, вул.Броварська, буд.7 Житомирського району та земельна ділянка площею 1000 м.кв., яка знаходиться в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області.

З листа Міністерства юстиції №Є-20040 від 04.08.2016 року позивачу стало відомо, про те, що приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 внесено записи до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №6578932 та №6578946. Позивач вважає, що її права порушено, оскільки дії відповідача не відповідають чинному законодавству, оскільки земельні ділянки в Україні можна ідентифікувати виключно на підставі кадастрового номеру земельної ділянки.

Позивач та його представник позов підтримала з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що відповідачем під час посвідчення договору іпотеки від 12 лютого 2008 року та накладення обтяження на предмет іпотеки були вчинене всі необхідні та достатні дії для ідентифікації предмета іпотеки, що відповідали вимогам чинного законодавства на час їх вчинення. Окрім того при укладенні договору іпотеки іпотекодавець був обізнаний про накладення заборони відчуження на предмет іпотеки, передача майна в іпотеку відбулось за згодою дружини позивача та договір на даний час дійсний, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримала та пояснила суду, що відповідачем вчинено дії, які порушують її права.

Представник третьої особи ТОВ "Факторингова компанія "Вектор-Плюс" позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» дано роз'яснення, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0501/0208/88-015, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 150000 доларів США, на строк з 12 лютого 2008 року по 09 лютого 2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.30-32).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 12 лютого 2008 року укладено іпотечний договір, відповаідно Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому майно, а саме: житловий будинок що знаходиться в с.Зарічани, вул.Броварська, буд.7 Житомирського району та земельну ділянку площею 1000 м.кв., яка знаходиться в с.Зарічани Житомирського району Житомирської області (а.с.7-8). Іпотечний договір посвідчено нотаріально.

Нормами ч.3 ст.1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право вразі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 2008 рік) іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Частина 1 ст.133 Земельного кодексу України передбачено, що у заставу можуть передаватись земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності.

Громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень (ст.116 Земельного кодексу України в редакції 2008 року).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ст.125 Земельного кодексу України).

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.126 Земельного кодексу України в редакції 2008 року).

При укладенні договору іпотеки від 12 лютого 2008 року для ідентифікації земельної ділянки, яка стала предметом іпотеки достатньо було його опису, який містився в: правовстановлюючому документі на земельну ділянку за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Зарічани - державному акті, в якому графічно зазначені межі земельної ділянки та спів володільці сусідніх земельних ділянок (а.с.39), правовстановлюючому документі на будинок за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Зарічани, вул.Броварська 7 - свідоцтві про право власності (а.с.36); довідках Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області від лютого 2008року про належність позивачу житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,10 га. (а.с.46, 47), акті обстеження нерухомого майна, що передавалось в іпотеку, складений працівниками іпотекодержателя спільно з позивачем (а.с.34).

Іншого порядку ідентифікації предмету іпотеки на той момент для власник земельних ділянок без присвоєного кадастрового номера не існувало.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення контролю за укладенням договорів застави та іпотеки земельних ділянок та прав на них» від 20 грудня 2011 року (набрав чинності 13.01.2012 року), яким з 01.01.2013 року була запровадження умова наявності кадастрового номера земельної ділянки, як істотної умови договору іпотеки.

Суд відмічає, що на момент укладення іпотечного договору (12 лютого 2008 року) наявність кадастрового номера земельної ділянки, а до 01.01.2013 року при посвідченні договорів іпотеки земельних ділянок кадастровий номер не вимагався. І лише з 01.01.2013 року він став суттєвою умовою договору і без наявності кадастрового номеру не можна посвідчити договір іпотеки земельної ділянки.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 08-12 №001023 виданого Зарічанською сільською радою Житомирського району Житомирської області 11 березня 2001 року земельна ділянка площею 0,10 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована на території с.Зарічани Житомирського району Житомирської області належить ОСОБА_2, в якому графічно відображено розташування земельної ділянки з позначками та зазначенням прізвищ співвласників сусідніх земельних ділянок (а.с.39).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 12 лютого 2008 року внесла записи до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №6578932 на будинок, адреса: Житомирська область, Житомирський район, с.Зарічани, вул.Броварська, буд.7.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 12 лютого 2008 року внесла записи до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №6578946 про обтяження обєктів нерухомості майна: невизначене майно, земельну ділянку, площею 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: с.Зарічани, Житомирського району Житомирської області, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно до вказаного Закону - державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч.5 ст.3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ст.73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження, зокрема, за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири).

Згідно ст.74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук