Справа № 667/825/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Кліментовській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» про захист прав споживачів шляхом визнання угоди недійсною, стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» 15 498,00 гривень в рахунок відшкодування збитків.

Позивач посилається на те, що 22.09.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір №717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових актівів для придбання автомобілю у групі, предметом якого є автомобіль CHEVROLET TRAСKER за ціною 430500,00 грн. На виконання умов угоди позивачем сплачено вступний внесок у розмірі 15498,00 грн. Вказана сума передбачала послуги відповідача з формування групи, включення її як учасника у вказану групу та повідомлення у відповідності до статті 2 Договору про дату створення групи протягом семи робочих днів з дати її створення. Оскільки відповідачем у встановлені договором строки не виконані покладені на нього обовязки, листом від 30 грудня 2015 року позивач повідомила відповідача про вищезазначені обставини, які роблять договір недійсним з моменту укладення, у звязку з чим просила повернути сплачені нею кошти. Вважає, що сплата вступного внеску не є гарантією виконання відповідачем будь-яких обовязків, а використовується для забезпечення витрат організації за рахунок учасників системи, позивач, згідно умов договору та додатків до неї протягом невизначного строку повинен сплачувати повні та авансові внески, Фонд учасників групи АвтоТак формується з коштів учасників груп, отже, відповідач покладає всі витрати на споживачів, не вкладаючи власних коштів, не надаючи гарантії щодо наявності товару, вказаний договір містить жорсткі і несправедливі умови, які полягають в тому, що в договорі відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару; споживачу не надано право в односторонньому порядку розірвати договір, тому ці обставини стали підставою для звернення до суду. Судові витрати по сплаті судового збору просила покласти на відповідача.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що просить у задоволенні позовних вимог відмовити на підставі, викладених у письмових запереченнях.

За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача та відповідача на слухання справи у їх відсутність, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» укладено договір №717821 з додатками №1 та №2 до нього про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових актівів для придбання автомобілю у групі. Предметом даного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки CHEVROLET TRAСKER за ціною 430500,00 грн згідно додатку № 1 до вказаної угоди, на умовах, визначених у додатку № 2 до цієї угоди, за рахунок обєднаних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Статтею 2 договору передбачено, що зобов'язання відповідача зводяться до формування груп учасників, організації і проведення асигнаційних актів щодо надання права на отримання автомобіля, організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення оплати автомобіля, зазначеного в додатку N 1 до угоди, та забезпечення передачі постачальником автомобіля учаснику на умовах визначених у договорі.

В порядку виконання умов договору, викладених у статті 4 розділу І та статті 1 розділу ІІ позивачем сплачено винагороду за послуги, повязані з включеннямДоговору до системи АвтоТак та формуванням групи у % з ПДВ у розмірі 15498,00 грн.,яка встановлена додатком №1, що підтверджується квитанцією від 22.09.2015 р. За №QS01.

30.12.2015 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою повернути сплачені кошти, оскільки відповідачем не виконані умови, визначені договором (а.с.13).

Згідно до ч.1ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч. 2 ст.16, ч.1 ст.215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог встановлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

У разі недійсності правочину кожна сторона зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Так, за правилами п.2 ч.1, п.3,6 ч.2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Остання включає в себе, в тому числі, будь-яку діяльність (бездіяльність), що вводить в оману споживача або є агресивною.

Зокрема, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на якій в іншому випадку він не погодився б, така практика водить в оману стосовно, в тому числі основних характеристик продукції (її наявність, поставка тощо) ціни або способу розрахунку ціни, прав споживача.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Крім того, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Загальний перелік умов договору, віднесений до категорії несправедливих, викладений в ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не є вичерпним.

Несправедливими, виходячи з вищевказаних положень є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-65цс16,№6-330цс16.

В даних правових позиціях також зазначено про те, що за частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: зокрема, на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними договорів (умов договорів), що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч.5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів») .

Відповідно до пп.17 п.3 ст.18 Закону передбачено, що несправедливими умовами є, зокрема, такі, як надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Статтею 4 договору передбачено, що учасник зобовязується виконувати зобовязання, передбачені Договором про адміністрування, в порядку та строки, визначені Договором, зокрема, сплатити винагороду за послуги, повязані з включенням договору до системи ОСОБА_2 та формування групи протягом 10 днів після повідомлення Товариством Учаснику номера групи, до якої він належить та дати створення групи.

Під визначенням «Винагорода Товариства» у розділі «Визначення термінів» розуміється грошові кошти, що сплачуються учасником та є оплатою послуг Товариства за договором про адміністрування. Винагорода за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи: вказані винагорода сплачується після того, як учаснику буде повідомлено про дату створення групи та номер групи, до якої включено його договір про адміністрування. Розмір цієї суми винагороди складає зазначений у додатку № 1 до договору відсоток від поточної ціни автомобіля, д дійсної на дату підписання договору.

Відповідно до квитанції № QS01 від 22.09.2015 р. ОСОБА_1 за реквізитами отримувач: ТОВ «АТ СЕРВІС», код отримувача 38567610, банк АТ «УкрСиббанк», код банку отримувача 351005 було перераховано 15498,00 грн. з призначенням платежу: оплата винагороди по договору доручення № 717821 від 22.09.2015 р.

Таким чином, відповідач у справі передав право на отримання грошових коштів у якості винагороди іншій юридичній особі, без погодження з учасником.

Внаслідок цього відбулось зменшення гарантій для споживача, що вбачається з п. 12.1.5 договору, за яким у випадку односторонньої відмови від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання, учаснику товариством ОСОБА_3 повертається вся сума коштів, а оскільки ці кошти були сплачені фактично безпідставно іншій особі, у споживача відсутня гарантія на їх повернення.

Зі ст.2 Договору, зобовязання відповідача, вбачається повернення тільки періодичних платежів за достроково розірваними Договорами, в строки та на умовах, визначених Договором.

З вимогою про повернення безпідставно сплачених грошових коштів позивача звернулась до ТОВ АТ Сервіс, про що свідчить фіскальний чек від 25.12.2015 р., опис вкладення та вимога, однак, по теперішній час ні відповіді, ні коштів не отримала.

Крім того, п.п.12 п.3 ст. 18 Закону передбачено, що несправедливими умовами є, зокрема, такі, які надають продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 1 договору визначено, що предметом Договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля, визначеного у додатку № 1 за рахунок обєднання періодичних платежів учасників групи.

Додатком № 1 визначено марку та модель автомобіля, яким є CHEVROLET TRAСKER.

При цьому, п. 9.1 договору встановлено, що, якщо протягом строку дії договору Постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та / або модель Автомобіля, зазначеного в Додатку № 1до Договору, АвтоПросто зобовязується здійснити заміну на іншу марку та /або модель Автомобіля.

Вказані умови договору є несправедливими, оскільки зміна марки та моделі автомобіля на іншу втрачає ті характеристики продукції, на які розраховував позивач.

Пп.13 п.3ст. 18 Закону визначено несправедливі умови, як, зокрема, визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Так, періодичними платежами, згідно з визначенням термінів у договорі є грошові кошти, що періодично (щомісяця) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок Товариства в банк для оплати поточної ціни Автомобіля та використовуються для формування Фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається Товариством щомісяця шляхом ділення Поточної ціни Автомобіля на загальну кількість періодичних платежів.

Поточна ціна автомобіля ціна автомобіля, яка встановлюється Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та Винагороди Товариства, передбачених договором. Поточна ціна Автомобіля може змінюватися протягом строку дії Договору про адміністрування, що відповідно зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та Винагороди Товариства.

У відповідності до п. 9.1 ст. 9 Договору якщо протягом строку його дії Постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та /або модель Автомобіля, зазначеного в Додатку № 1 до договору, ОСОБА_3 зобовязується здійснити заміну на іншу марку та /або модель Автомобіля. Поточна ціна нової марки буде застосовуватися для розрахунку складових періодичних платежів та винагороди товариства для всіх учасників групи і така нова марка або модель буде передаватися учасникам, яку не отримали попередню марку/модель. Якщо поточна ціна нової моделі та/або марки Автомобіля є щонайбільше на 10% вищою за останню відому Поточну ціну Автомобіля, нова Поточна ціна буде дійсною для розрахунку періодичних платежів та Винагороди Товариства, які мають сплачувати всі Учасники групи.

Пунктом. 12.1.6 договору встановлено, що, якщо різниця в ціні зазначених у п. 9.2 Статті 9 розділу 2 договору марок та /або моделей автомобіля перевищує 20% ,учасник, який ще не одержав автомобіль, має право достроково розірвати Договір, Повернення сплачених таким Учасником періодичних платежів відбуватиметься відповідно до положень ст.12 п.12.1 розділу 2 договору, але без сплати Відступного за відмову від договору.

У відповідності до п. 9.2 ст.9 договору якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля більш ніж на 10% перевищує останню відому ціну автомобіля, зазначеного у додатку № 1 до договору, застосовується визначений механізм сплати періодичних платежів, у пп. 9.2.1.-9.2.2.1.

Таким чином, при заміні марки та/або моделі автомобіля, на умовах, визначених у. п.9.1 договору, лише при збільшення його ціни на 20% надає право учаснику, розірвати договорі, сплата Відступного йому не повертається. При цьому, термін «Відступного» у договорі не визначено.

Положення п. 12.1.6 договору зобовязує учасника у будь-якому випадку погодитися з новою ціною автомобіля, з визначенням його марки та моделі відповідачем без погодження з учасником, та обовязком останнього сплачувати періодичні платежі та винагороду товариства з урахуванням нової ціни на автомобіль, без права учасника на розірвання договору,

При цьому, ч. 2 ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом.

В укладеній угоді та додатках до неї не зазначені строки та терміни отримання учасником автомобіля, не передбачена відповідальність відповідача за невиконання умов угоди. При розірванні угоди відповідач не відшкодовує учаснику сплачені ним вступний внесок, з підстав 12.1.6 договору.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України № 2664-III договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

У ст. 1 вказаного Закону № 2664-III визначено поняття фінансового активу, яким є кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів.

Договором та додатками до нього, фінансові активи, в порушення вищезазначених приписів закону, не визначені у грошовому виразі. У грошовому виразі визначено лише винагороду за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формуванням групи у розмірі 15498,00 грн. Всі інші положення містять визначення у відсотках, у звязку з чим, не надає можливості споживачу розуміти їх щомісячну сплату, до якої входить періодичний платіж, та винагорода товариства.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 12 Закону № 2664-III фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію , зокрема, про фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

У відповідності до ч. 3,4 ст.12 вищезазначеного Закону,інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Виходячи з наведеного, умови договору містять одночасно наступні ознаки: умови договору порушують принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

У договорі та додатках до нього відсутні обовязкові для договору істотні умови щодо його предмету в обсягах, визначених законом, в саме в порушення ч.1 ст. 671,672 ЦК України не вказані індивідуальні ознаки майна (виробник, комплектація, рік випуску, колір, тощо) (а.с.5-9).

Крім того, в спірному договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, що позбавляє можливості споживача звернутися в випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, що суперечить положенням ст.671,672 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем установлений адміністративний платіж у розмірі 3,00% з додатковим платежем у розмірі ПДВ від вартості предмета договору в якості винагороди за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формуванням групи у процентах та ПДВ, який, виходячи з зазначених вище положень, не вважається платежем за купівлю автомобіля. До того ж його співмірність, враховуючи, що останній фактично становить вартість робіт у виготовленні типової форми договору, відповідачем не обґрунтовано.

Таким чином, з аналізу змісту спірного Договору слідує, що суттєве розширення прав відповідача, яке кореспондує з виключенням та обмеженням прав позивача як споживача, суперечить вимогам діючого законодавства.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілю у групі недійсним та стягнення з відповідача сплачених сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В силу ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» на момент звернення до суду з даним позовом, враховуючи, що позивачем заявлено дві позовні вимоги:

- немайнового характеру про визнання договору № 717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, яка була укладена 22 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» недійсним, за неї позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 551,20 гривень;

- майнового характеру про стягнення з відповідача збитків в сумі 15498,00 гривень, за неї позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 551,20 гривень;

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 1102,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 203, 215, 216, 236, 509, 671,672 ЦК України,Законом України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 88, 209, 212- 218, 224-233 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір № 717821 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, яка була укладена 22 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (03045, м. Київ, Столичне шосе, буд.90, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) - 15498,00 грн., сплачених в якості винагороди на виконання умов договору, укладеного ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» № 717821 від 22 вересня 2015 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (03045, м. Київ, Столичне шосе, буд.90, ) в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 1102,40 гривень, яка складається із 551,20 гривень (за вимогу немайнового характеру) та 551,20 гривень (за вимогу майнового характеру).

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя: С.І.Майдан