Провадження № 2/638/698/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

при секретарі Голуб Ю.О., Котяш Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 о ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 14 червня 2003 року, який було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.06.2011 року. Від шлюбу мають спільних дітей - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.06.2011 року залишені проживати разом з позивачем. В період спільного проживання з відповідачем за адресою АДРЕСА_1, він зловживав спиртними напоями, не працював, влаштовував сварки, що відбувалося у присутності дітей. Після припинення шлюбних відносин відповідач не пускав позивача з дітьми до квартири, де вони мешкали, через що позивач зверталася до правоохоронних органів. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.04.2010 року на користь позивача з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину. Зазначає, що відповідач сплачує аліменти, але у незначному розмірі, у зв'язку з чим існує заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач більше ніж 8 років ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні дітей, жодного разу не прийшов до дітей, не цікавиться їх розвитком, станом здоров'я, умовами життя, не вітав дітей зі святами, з днем народження, повністю відсторонився від питань, пов'язаних з їх вихованням, навчанням та утриманням. За час навчання доньки та сина в учбових закладах, відповідач жодного разу не приходив до шкоди, успіхами дітей не цікавився, вихованням дітей не опікується.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Додатково пояснила, що вона з дітьми спілкувалася з приводу позбавлення їх батька батьківських прав, на що вони дали свою згоду. Зазначила, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться ними та не зустрічається. Коли дитині робили операцію, він навіть не знав причину проведення операції та не навідував дитину. Спроб спілкування з дітьми з боку відповідача немає, навіть за час перебування справи у суді. При цьому зазначила, що перешкод у цьому йому вона не чинить.

Відповідач в судове засідання не з'явися, про розгляд справи повідомлявся, надав суду письмові заперечення, згідно яких щодо вимог позивача про позбавлення його батьківських прав пояснив, що в період спільного проживання з позивачем, він утримував сім'ю матеріально, була придбана квартира, в якій вони проживали, проведено в ній ремонтні роботи, придбано обладнання й інструменти, автомобіль. Під час спільного мешкання у квартирі, позивач забороняла дітям з ним спілкуватись, часто закривала дітей у кімнаті, заборонила приймати від нього подарунки. Зазначив, що усі роки він піклувався про дітей, займався їх вихованням, наскільки дозволяла робота. У 2011 році позивач забрала ключі від спільної квартири та відповідач почав мешкати разом зі своїми батьками. Пояснив, що позивач змінила номер телефону вдома, не давала йому номер мобільного телефону доньки, часто їх змінює. Однак він бачився з дітьми у школі на перше вересня та останній дзвоник та зустрічався на мікрорайоні, на джерелі. За період з 01.01.2011 року по 31.03.2016 року відповідач надсилав у добровільному порядку позивачу грошовими переказами, укрпоштою щомісячно, починаючи з квітня 2012 року після офіційного отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що не погоджується з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, наданим державним виконавцем. Вважає, що заборгованість по сплаті аліментів складає 4523 грн.. Позивач не відповідає на дзвінки відповідача, не надає можливості для спілкування з дітьми телефоном, оскільки не повідомляє їх номери. У період, коли син перебував у лікарні, йому ніхто про це не повідомив. Також зазначає, що сумнівається у дійсності бажань своєї доньки щодо позбавлення його батьківських прав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень посилався на факти, викладені у письмових запереченнях відповідача. Додатково повідомив, що аліменти відповідачем сплачувались у відповідності до прожиткового мінімуму для дитини, встановленого державою. Іноді відповідач платив більше, з урахуванням днів народжень та свят. Іноді сплачував менше, оскільки відповідач з 2010 року мешкає разом з матір'ю, витрачався на проїзд, крім того сплачував кредит. Вважає розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, наданим державним виконавцем, невірним, оскільки фактична заборгованість по аліментам становить 4523 грн.. Зазначає, що позивач сама перешкоджає спілкуванню відповідача з дітьми, натомість відповідач спілкується з дітьми.

Уповноважений представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Управління служб, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності та взаємозв'язку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 01.12.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції та копією свідоцтва серії НОМЕР_2, виданого 12.01.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції.

З матеріалів позову вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та дітей залишено проживати з матір'ю ОСОБА_1. Цей факт підтверджується копією рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.06.2011 року. Вказане рішення набуло чинності 02.04.2012 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.01.2011 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною.

З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення суду набуло чинності та його пред'явлено на примусового виконання до органів виконавчої служби. Цей факт підтверджується постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2011 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2, наданого державним виконавцем Немченко Д.О. за виконавчим листом №2-2781/11, боржником довідку про доходи надано не було, у зв'язку з чим обчислення заборгованості проводилося згідно середньої заробітної плати у відповідному регіоні - Харківській області. Розрахунок проведено за період з січня 2011 року по травень 2017 року, розмір заборгованості становить 82281,00 грн.

Не погоджуюсь з вказаним розрахунком, представником відповідача надано свій розрахунок, згідно якого заборгованість по сплаті аліментів становить 4523 грн.. Крім того представником відповідача надано копії квитанцій в підтвердження здійснення відповідачем переказів грошових коштів на ім'я ОСОБА_1, відповідно до яких було перераховано кошти у розмірі 43 830 грн.., останній переказ здійснено за грудень 2016 року. Факт перерахування ОСОБА_2 грошових коштів на ім'я ОСОБА_1 у листопаді 2015 року та грудні 2015 року у розмірі 1000 грн. Також підтверджується листом від 09.11.2016 року №09.07-1352, наданого в.о.начальника Поштамту-ЦПЗ№1.

Представником відповідача надано суду копію трудової книжки ОСОБА_2 та довідки про доходи за лютий 2014 року-жовтень 2015 року, травень 2016 року-жовтень 2016 року.

Разом із цим, у суду немає підстав вважати, що розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем, є невірним, або не відповідає вимогам законодавства, а тому приймає його до уваги, як належний доказ.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, ? частини якої належить ОСОБА_1 та ? частини належить ОСОБА_2 на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.09.2012 року.

ОСОБА_1 в позові зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує матеріально. Не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не опікується вихованням, навчанням, успіхами дітей.

З висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вбачається, що Управлінням було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. Згідно з довідками, наданими адміністрацією КЗОЗ «ХМДП №4» від 22.07.2015 року, де ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають на обліку з народження, діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_1, яка звертається разом з дітьми до поліклініки. Згідно з довідками, наданими адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І ступеня №176 ХМР від

06.09.2016 року, де навчалася ОСОБА_3 з 2011 року по 2015 рік та навчається ОСОБА_4 з 2014 року по теперішній час, батько дітей не відвідував батьківські збори, не з'являвся у навчальному закладі за весь період навчання. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківського ліцею №89 ХМР від 08.07.2016 року, де навчається ОСОБА_3 з 2015 року по теперішній час, її батько не відвідував батьківські збори та не з'являвся у навчальному закладі за весь період навчання дочки.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили, що підтримують позов матері про позбавлення батьківських прав свого батька, оскільки він не приймає участі у їх вихованні, не приходить, не телефонує, зі святами не поздоровляє. Коли зустрічає їх на вулиці, то відвертається. З'ясувати ставлення ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим. На засідання Комісії він не з'явився та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов'язків не надав.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_3 на ім'я начальника Управління служб у справах дітей Департамента праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якій вона зазначає, що не заперечує проти позбавлення її батька батьківських прав.

Зі змісту позову та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що за період спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями та не працював, не впускав до квартири позивача та дітей, в підтвердження чого позивачем надано постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 04.01.2010 року, постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 17.02.2011 року, постанову про відмову у порушенні кримінальної справи від 16.06.2011 року, постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.09.2012 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України).

Згідно висновку №651 від 04.11.2016 року, наданого Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах дітей, управління вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до частин 7, 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та

матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтями 141, 142 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади,органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).

У відповідності до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов'язками стосовно своїх дітей щодо виховання та розвитку дитини, піклування про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, та ухиляється від їх виконання, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та особистої думки дитини - ОСОБА_3, викладеної у заяві від 01.11.2016 року.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.60 ч.3 ЦПК України, відповідачем та його представником не надано доказів, які б свідчили про належне виконання ОСОБА_2 його батьківських обов'язків відносно своїх дітей, відсутність вини відповідача у їх невиконанні та вжиття заходів, які свідчать про бажання відповідача приймати участь у спілкуванні зі своїми дітьми та у їх вихованні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 84, 88, 209, 211, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 о ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно його доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відносно його сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні, мають право оскарження рішення у той же строк і порядку з моменту отримання його копії.

Головуючий суддя: О.В.Шишкін