Справа №: 398/4136/15-ц
провадження №: 2/398/55/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"09" червня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Бугайченко Т.А. за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі , гідності , ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

Встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію відносно нього, як міського голови м. Олександрії, поширену ОСОБА_2 у його книжці під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також ОСОБА_3 у його зверненні до Прем»єр-міністра України ОСОБА_4 та голови Кіровоградської ОДА ОСОБА_5 від 24.07.2015 року; зобов»язати відповідачів не пізніше наступного дня від дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на перших сторінках місцевих газет «Вільне слово» та «Олександрійський тиждень» об»яв із зазначенням у них тексту наступного змісту: ОСОБА_2 - «Поширена інформація у книжці «ІНФОРМАЦІЯ_1» є недостовірною. Міський голова м.Олександрія ОСОБА_1 не причетний до захоплення та розкрадання ВАТ завод «Агромаш», з одночасним розміщенням резолютивної частини рішення суду; ОСОБА_3 - «Поширена інформація в листі Прем»єр-міністру України ОСОБА_4 та Голові Кіровоградської ОДА ОСОБА_5, в якому викладена пропозиція безкоштовно прийняти у державну власність нерухоме майно головний корпус заводу «Агромаш», так як - «ОЗУ, що захопило його 21.12.2011 року (яке очолює мер м.Олександрії ОСОБА_1.) розікрало його» не відповідає дійсності». Також просить стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що наприкінці липня 2015 року ОСОБА_2 виготовив та розповсюдив абсолютно брехливу та таку, що виходить за межі здорового глузду, книжку під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», основою ідеї якої є звинувачення його у захопленні та розкраданні ВАТ «Завод «Агромаш». В даній книжці надруковані статті у образливій, принизливій , цинічній формі із застосуванням особистих фотографій та карикатур на них. Жодне слово, викладене у ній, не відповідає дійсності, а поширена інформація є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, ганьбить честь та гідність та завдає значної шкоди його діловій репутації як посадовій особі органу місцевого самоврядування - міському голові м.Олександрії. Крім того, 24.07.2015 року, директором ВАТ «Завод «Агромаш » ОСОБА_3 дану книжку з листом було направлено Прем»єр-міністру України ОСОБА_4 та голові Кіровоградської ОДА ОСОБА_5 У листі була викладена пропозиція безкоштовно прийняти у державну власність нерухоме майно - головний корпус заводу Агромаш, так як «ОЗУ, що захопило його 21.12.2011 р. (яке очолює мер м.Олександрії ОСОБА_1.) розікрало його». Вказана інформація має характер наклепу та являється оціночним судженням, порушує його особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які отримали книжку та листа. У листі та книжці відповідачі характеризують його як злочинця, який з легкістю порушує закон, як особу, що не має високих моральних цінностей. У зв»язку з неправомірним поширенням відповідачами широкому колу осіб недостовірної інформації він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, що в свою чергу негативно впливає на виконання посадових обов»язків. Оскільки розповсюджена інформація не підтверджена жодним доказом , вона є недостовірною, а відомості зазначені у ній ганьблять його репутацію в очах невизначеного кола осіб. Тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою для листування зазначеною ним у його запереченні на позов та заявах (а.с.39, 163). Причини неявки не повідомив.

ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що у 2015 році під редакцією ОСОБА_2 було опубліковано книгу під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». В даній книзі надруковані статті про життя ОСОБА_1 у образливій та принизливій формі із застосуванням особистих фотознімків ОСОБА_1, суть яких зводилася до того, що ОСОБА_1 здійснив розкрадання ВАТ «завод Агромаш». Друк вказаної книжки здійснено фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 тиражем 10 000 примірників (а.с. 8-27).

24.07.2015 року директором ВАТ завод «Агромаш» ОСОБА_3 від імені акціонерів ВАТ завод «Агромаш» на адресу Прем»єр-міністра України ОСОБА_4 та голови Кіровоградської ОДА ОСОБА_5 було надіслано звернення з пропозицією безкоштовно прийняти у державну власність нерухоме майно «Головний корпус заводу Агромаш» з метою відшукання інвестора для цього виробничого корпусу. У листі зазначено «Ми, як власники цього майна, не маємо змоги відновити виробництво в цьому приміщенні, так як ОЗУ, що захопило його 21.12.2011 р. (яке очолює мер м. Олександрія ОСОБА_1.) розікрало його». Додатком до листа зазначено Книга «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 5-6).

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до Конституції України, всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 55).

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а ст. 4 Закону України «Про звернення громадян» передбачено підстави, які дають громадянам право оскаржувати рішення, дії, (бездіяльність) у сфері управлінської діяльності.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003, звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть уважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронних органів завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством України.

Згідно роз»ясень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно п. 18 роз»ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірного, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що інформація , яка містилася в книжці під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та в заяві від 24.07.2015 року, адресованій до Прем»єр-міністра України ОСОБА_4 та голови Кіровоградської ОДА ОСОБА_5, є негативною, а оскільки відповідачами не доведено протилежного, то така інформація є недостовірною. Зміст даної книги та заяви був опрацьований Секретаріатами Кабінету Міністрів України, Кіровоградської обласної державної адміністрації та Олександрійської міської ради (а.с. 5, зворотний бік, 6) відповідно зміст книги та заяви завдав суттєву шкоду діловій репутації позивача, створивши негативне враження від його діяльності в очах керівництва і його колег, а також зміст заяви порушив його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Дана інформація підлягає спростуванню.

Згідно п.25. роз"ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Частиною 4 ст.32 Конституції України гарантовано право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації.

Суд вважає, що звернення директора ВАТ завод «Агромаш» ОСОБА_3 та книга під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», редактором якої є ОСОБА_2, які були спрямовані до державних органів і його посадових осіб, які не відносяться до правоохоронних органів, містить інформацію про скоєння злочину і порушення законодавства позивачем, а не відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами цих органів. При цьому зміст заяви та книжки свідчать про те, що негативна інформація стосовно позивача була доведена до відома органу державної влади та посадових осіб з метою формування негативної думки з боку останніх щодо діяльності позивача, а не з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок.

Судом встановлено , що інформація, поширена у книзі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та у заяві від 24.07.2015 року, а саме: «ОЗУ, що захопило його 21.12.2011 року (яке очолює мер м. Олександрії ОСОБА_1.) розікрало його» - є недостовірною.

Поширили інформацію директор ВАТ «завод «Агромаш» ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які і повинні її спростувати.

Доводи ОСОБА_2, зазначені у письмових запереченнях на позов, про те, що вся інформація, яка міститься у книзі, отримана з рішень судів, суд визнає безпідставними та відноситься до них критично.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З врахуванням роз»яснень, наданих у п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов»язання ОСОБА_2 спростувати інформацію, викладену у книзі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом розміщення на перших шпальтах місцевих газет «Олександрійський тиждень» та «Вільне слово» резолютивної частини рішення та заяви зі змістом «Поширена інформація у книзі «ІНФОРМАЦІЯ_1» не відповідає дійсності» є найбільш адекватним способом захисту прав позивача. Разом з тим, суд не вбачає підстав для зобов»язання ОСОБА_3 публікувати у зазначених засобах ЗМІ оголошення зі спростуванням інформації зазначеної у листі- зверненні до Прем»єр-міністра України та голови Кіровоградської ОДА ОСОБА_5, оскільки недостовірна інформація, викладена у цьому листі, була поширена шляхом його надіслання до вказаних установ, але вимога про спростування вказаної інформації у такий же спосіб не заявлялась.

Стосовно вимог позивача, щодо стягнення з ОСОБА_2 1 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В судовому засіданні встановлено поширення недостовірної інформації відносно позивача в результаті умисних дій ОСОБА_2 та наявність причинного зв» язку між поширенням недостовірної інформації і завданням моральної шкоди позивачу. Позивач оцінив розмір заподіяної йому моральної шкоди в 1 грн. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач мотивує тим , що його дискредитовано в очах осіб які отримали книжку.

Враховуючи мотивацію позивача , а також виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, суд вважає за можливе задовольнити дану позовну вимогу і стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1 грн. моральної шкоди.

Підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 5, зворотний бік), копія звернення ОСОБА_3 до Олександрійської міської ради надійшла 03.08.2015 року, а до суду з позовом ОСОБА_1 звернувся 26.08.2015 року, тобто в жежах строку, передбаченого законом для захисту своїх прав.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати, що інформація, поширена ОСОБА_2 у книзі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» - є недостовірною.

Визнати, що інформація, поширена директором ВАТ «завод «Агромаш» ОСОБА_3 у заяві адресованій до Прем»єр-міністра України ОСОБА_4 та голови Кіровоградської ОДА ОСОБА_5 від 24.07.2015 року, а саме: «ОЗУ, що захопило його 21.12.2011 року (яке очолює мер м.Олександрії ОСОБА_1.) розікрало його» - є недостовірною.

Зобов'язати ОСОБА_2, протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили, спростувати інформацію викладену у книзі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» шляхом розміщення на перших шпальтах місцевих газет «Олександрійський тиждень» та «Вільне слово» резолютивної частини рішення та заяви зі змістом «Поширена інформація у книзі «ІНФОРМАЦІЯ_1» не відповідає дійсності».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 грн у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог за заявою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 243 грн 60 коп у відшкодування суми сплаченого судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - протягом того ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Бугайченко