АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1161/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1684/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 09.02.2016 року між ним та ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» у м.Києві укладено договір №004018 фінансового лізингу, згідно з умовами якого ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль VOLKWAGEN POLO Comforline, а він зобов»язався прийняти автомобіль та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами договору. Цього ж дня він сплатив ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН» грошові кошти у розмірі 25 800 грн. як комісію за організацію згідно з договором №004018. Ознайомившись та вивчивши уважно умови укладеного договору, стало очевидно, що умови договору є несправедливі по відношенню до нього та не відповідають вимогам, які передбачені нормативними актами щодо таких правочинів. В звязку з чим просив суд договір №004018 фінансового лізингу, укладений 09 лютого 2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» у місті Києві, визнати недійсним та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на його користь грошові кошти у розмірі 25 800 грн. сплачені 09.02.2016 року, як комісія за організацію згідно з договором №004018 від 09.02.2016 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року позов задоволено.

Договір №004018 фінансового лізингу, укладений 09 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» у місті Києві, визнано недійсним.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 25 800 грн. сплачені 09.02.2016 року, як комісія за організацію згідно з договором №004018 від 09.02.2016 року.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ТОВ «ЛК «ЕТАЛОН», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні, заявлених вимог повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 9 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансовою лізингу, предметом якого є придбання лізингодавцем та передача на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобільмарки «Volkswagen Polo Comfortlsne» (а.с. 5-11).

9 лютого 2016 року ОСОБА_3 сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» 25 800 грн. комісії за організацію згідно з договором фінансового лізингу, що підтверджується квитанцією №ПН5722 (а.с. 15).

4 березня 2016 року ОСОБА_3 направив вимогу відповідачу про розірвання договору фінансового лізингу та повернення йому коштів у розмірі 25 800 грн., сплачених як комісію за організацію договору фінансового лізингу (а.с.43).

9 березня 2016 року за згодою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» розірвано договір фінансового лізингу.

Проте, відповідач відмовив у поверненні коштів, оскільки відповідно до п. 12.12 договору лізингу у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається (а.с.44).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених позивачем за договором фінансового лізингу, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не додержано нотаріальної форми договору, що свідчить про його нікчемність та з цих підстав застосував наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом зобовязання повернути позивачу грошові кошти, сплачені на виконання вказаного договору.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця(постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умові передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 цього ж Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Частиною 4 ст. 12 цього ж Закону передбачено, що фінансова установа від час надання інформації клієнту зобов'язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а приписами ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільними і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

За нормами частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Встановивши, що оспорюваний позивачем договір було укладено сторонами у письмовій формі, проте без дотримання нотаріальної форми договору лізингу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про його нікчемність.

Аналогічні правові позиції містяться в Постановах Верховного Суду України у справах № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року та № 6-1551цс15 від 19 жовтня 2016 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно роз"яснень, наведених в пунктах 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

З огляду на наявність підстав вважати оспорюваний договір фінансового лізингу нікчемним через невідповідність його вимогам закону, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що останній не потребує додаткового визнання його таким судом, при цьому з метою відновлення порушених прав позивача, суд обгрунтовано застосував до спірних відносин наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої останнім комісії за організацію в розмірі 25 800 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо права суду відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні підстави для цього.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І: