Номер провадження: 22-ц/785/3027/17Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Дельта Банк на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

09.01.2014 року, публічне акціонерне товариство Дельта Банк» (далі-Банк 1) звернулось із позовом до відповідачки про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність Банка 1 квартири №85 по Дніпропетровській дорозі,94 у м. Одесі.

Позов ґрунтується на тому, що 29.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому публічне акціонерне товариства, далі-Банк 2) і відповідачкою укладено договір про надання споживчого кредиту (далі-кредитний договір) за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 96 000 доларів США зі сплатою 10,5% річних на строк до 29.08.2037 року. У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 29.08.2007 року між Банком та відповідачкою укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачка передала Банку в іпотеку спірну квартиру. Станом на 12.11.2014 року позичальник допустила заборгованість з погашення кредиту та відсотків у розмірі 2 086 853,84 гривень.

08.12.2011 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки від 29.08.2007 року.

Посилаючись на порушення умов кредитного договору та чинність умов іпотечного договору, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру - №85 по Дніпропетровській дорозі,94 у м. Одесі шляхом передачі Банку предмета іпотеки у власність і визнання за Банком права власності на зазначений предмет іпотеки.

Представник Банка 1 не приймав участі у судовому засіданні в суді першої інстанції, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка і її представник не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2015 року Банку 1 у позові відмовлено.

В апеляційний скарзі представник Банка 1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову,посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду вимогам ст. 37 Закону України « Про іпотеку». У засіданні колегії суддів відповідачка і її представник заперечували проти скарги.

Представник Банка не зявився у засіданні колегії суддів, подав заяву про розгляд справи 01.06.2017 року за його відсутності.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Банк 1 просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність Банка 1 квартири №85 по Дніпропетровській дорозі,94 у м. Одесі з підстав ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умов кредитного й іпотечного договорів (а.с.2-7).

Суд, відмовляючи у позові виходив з того, що сторони іпотечного договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, тобто питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності підлягає вирішенню у позасудовому порядку (а.с.73,73 зворот).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань, які регулюються нормами ЦК України і Законом України Про іпотеку.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.08.2007 року між Банком 2 і відповідачкою укладено кредитний договір за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 96 000 доларів США зі сплатою 10,5% річних на строк до 29.08.2037 року. У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, 29.08.2007 року між Банком та відповідачкою укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачка передала Банку в іпотеку спірну квартиру. Станом на 12.11.2014 року позичальник допустила заборгованість з погашення кредиту та відсотків у розмірі 2 086 853,84 гривень (а.с.8-38,42).

08.12.2011 року між Банком 1 і Банком 2 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки від 29.08.2007 року (а.с.46-48).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору іпотеки від 29.08.2007 року, у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, звернення стягнення на іпотечне майно може бути здійснене на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (розділ 5 договору).

Так, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.п. 5.3-5.6 договору іпотеки, а.с.36).

За змістом ст. 33 ч.3 Закону України Про іпотеку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності на підставі рішення суду ЦК України передбачена ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України ( визнання права власності) не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності на набуте раніше майно на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому, відповідно до ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що договір іпотеки від 29.08.2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (розділ 5), що є правовою підставою для реєстрації права власності за іпотекодержателем у позасудовому порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за необгрунтованістю вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення суду.

Доводи представника Банка у скарзі про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності можливе і на підставі рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають змісту правочину та вимогам ст. 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку», якими передбачені відповідні застереження в договорі, що є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем у позасудовому порядку.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, рішення суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської

області,

УХВАЛИЛА: Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства Дельта Банк задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2015 року скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. ОСОБА_3 Вадовська

ОСОБА_4