154/1276/17
2/154/496/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.

за участю секретаря Грабовської Г.О.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Палій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Аватон» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного підприємства «Аватон» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В своїй позовній заяві посилається на те, що 12.01.2015 року він був прийнятий у ПП «Аватон» по строковому договору на посаду слюсара-ремонтника, наказ від 12.01.2015 року.

29.09.2015 року його було звільнено з роботи у зв`язку з призовом на військову службу. Вказує, що під час проходження строкової військової служби він неодноразово звертався до ПП «Аватон» з проханням провести йому виплату заробітної плати відповідно до п.3 ч. 1 ст. 199 КЗпП України згідно якої за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи ,посада і середній заробіток на підприємстві. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки в виплаті заробітної плати йому було відмовлено просить зазначені дії визнати незаконними та стягнути в його користь заборгованість по заробітній платі за час проходження строкової служби в сумі 31 000 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлений позов підтримали, просять його задовольнити, в своїх поясненнях зіслались на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необгрунтованими, посилаючись на відсутність на день звільнення позивача, особливого стану в державі, що надає гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України. При цьому зазначила, що заяву про звільнення ОСОБА_1 написав власноруч за власним бажанням у зв`язку з призовом на військову службу, відповідно до якої і було видано наказ про звільнення на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , наказом № 1-К від 12.01.2015 року був прийнятий на роботу по строковому договору на посаду слюсара-ремонтника ПП «Аватон» (а.с.7).
29.09.2015 року позивач власноручно написав та подав заяву про звільнення його з роботи у зв`язку з призовом на строкову військову службу з 29.09. 2015 року (а.с 34).
Наказом ПП «Аватон» № 8-к від 29.09.2015 року заяву було задоволено і ОСОБА_1 звільнено з посади слюсара-ремонтника з 29.09.2015 року у зв`язку з припиненням трудового договору, внаслідок призову на строкову військову службу згідно п.3 ч. 1 ст.36 КЗпП України (а.с.36).
Як вбачається із книги наказів позивач був ознайомлений з наказом про звільнення своєчасно, отримав трудову книжку.
Згідно довідки ПП «Аватон» № 12 від 07.06.2017 року позивачу було нараховано та виплачено заробітну плату за період з 12.01.2015 року по 29.09.2015 року в розмірі 15634, 79 грн. Затримок по видачі заробітної плати не було.
Відповідно до відомостей наявних у військовому квитку позивача, він призваний на строкову військову службу 04.11.2015 року (а.с.13).
Наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 № 281 від 05.11.2015 року солдата ОСОБА_1 було зараховано в списки військової частини пп В 4264 з 05.11.2015 року (а.с. 6).
Як вбачається із витягу з наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 від 25.04.2017 року № 104 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, з 25 квітня 2017 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, зараховано до оперативного резерву 1 черги військової частини пп В464 (а.с.6).

Пунктом 3 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору, є призов або вступ працівника, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.ч.3, 4 ст.119 КЗпП.
Позивач, як на підставність своїх позовних вимог посилається на ч. 3 ст. 119 КЗпП України, якою передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативу (невійськову) службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігається місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Однак, суд вважає, що дана норма до позивача не може бути застосована, оскільки на момент його призову на строкову службу діяла інша редакція ч. 3 ст. 119 КЗпП України, а саме: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
15.01.2015 року Законом України № 116-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" до частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обовязок і військову службу" внесено зміни (набули чинності 08.02.2015 року), відповідно до яких за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Згідно статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
14.01.2015 року Указом Президента України № 15 "Про часткову мобілізацію", який затверджено 15.01.2015 року Законом України № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто 20.01.2015 року. Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15 становила 210 діб: з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року. Таким чином, особливий період в Україні діяв з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Отже, станом на момент призову ОСОБА_1 на строкову службу, особливий період не діяв.
Згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що строки проведення призову громадян України на строкову військову службу визначаються Указом Президента України.
Призов ОСОБА_1 на строкову військову службу здійснювався на підставі Указу Президента України від 17.02.2015 р. № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році»
Ч. 6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» строкова військова служба відокремлюється від військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Як вбачається з пояснень позивача, що він не проходив військову службу в зоні проведення АТО, контракту зі Збройними Силами України не укладав.
Згідно відповіді Управління Держпраці у Волинській області від 01.06.2017 року № 1388/01-10 по факту звернення гр. ОСОБА_1 щодо можливих порушень трудового законодавства щодо невиплати йому заборгованості по заробітній платі за період проходження строкової військової служби відповідно до наказу Управління Держпраці у Волинській області від 23.01.2017 року № 14-р в ПП «Аватон» було проведено позапланову перевірку щодо можливих порушень законодавства про працю. Згідно акта перевірки порушень трудового законодавства в частині невиплати заявнику заборгованості по заробітній платі не виявлено (а.с.30).
Окрім того, позивачем не оспорюється факт його звільнення та не ставиться питання про скасування наказу про його звільнення та поновлення на роботі, а суд відповідно до положень ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог.
За таких обставин порушень трудових прав позивача не встановлено, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.
Судовий збір відповідно до ст.. 88 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 36, 119, 235 КЗпП України , суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства «Аватон» про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча /-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя Н.В. Пікула