АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «8 Марта» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року по справі за клопотанням Відкритого акціонерного товариства «8 Марта», заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Промінь», про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ВАТ «8 Марта» звернулось до суду із клопотанням, в якому просило визнати та привести у виконання:

- ухвалу Економічного суду Гомельської області від 09 лютого 2016 року по справі № 208-8/2015, яка набрала законної сили 02 березня 2016 року та підлягає виконанню, в частині зобов'язання боржника ТОВ «Торговий дім «Промінь» сплатити на користь ВАТ «8 Марта» понесені судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 50% суми;

- виконавчий документ (судовий наказ), виданий Економічним судом Гомельської області 02 березня 2016 року по справі № 208-8/2015 про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Промінь» на користь ВАТ «8 Марта» 7167253 білоруських рублів, що еквівалентно 330,90 доларам США, в рахунок відшкодування витрат по державному миту. (а.с.1-2)

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року клопотання ВАТ «8 Марта», заінтересована особа ТОВ «Торговий дім «Промінь», про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду залишено без розгляду. (а.с.15-16)

В апеляційній скарзі представник ВАТ «8 Марта» посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року, просила її скасувати і постановити нову ухвалу по суті заявлених у клопотанні вимог. На обґрунтування скарги представник апелянта зазначила, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законодавства, а саме п. 15 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» та Угоді про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності. Крім того вказує, що ВАТ «8 Марта» не було належним чином повідомлено про місце та час розгляду заявленого клопотання. (а.с.18-21)

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с. 46-48)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як видно із ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року, залишаючи клопотання ВАТ «8 Марта» без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що воно не відповідає вимогам ст. 394 ЦПК України, із обґрунтуванням такого висновку, посиланням на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», із заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду, що подаються юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, судовий збір справляється в розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати. (а.с.15-16)

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Таким міжнародним договором, зокрема, є Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 2889-XII від 19 грудня 1992 року, а Республікою Білорусь ратифікаційна грамота подана 24 лютого 1992 року.

Статтею 7 вказаної Угоди передбачено, що Держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав взаємно визнають і виконують рішення компетентних судів, що набули законної чинності.

Рішення, винесені компетентними судами однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав, мають бути виконаними на території інших держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав.

Рішення, винесені компетентним судом однієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав у частині звернення стягнення на майно відповідача, підлягають виконанню на території іншої держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав органами, призначеними судом або визначеними законодавством цієї держави.

Згідно ч. 1 ст. 394 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусовевиконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження;ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 ЦПК України, до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 8 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 2889-XII від 19 грудня 1992 року, визначено, що виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

При цьому, зазначеною Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, не передбачено обов'язку надання заінтересованою стороною (стягувачем) доказів сплати судового збору (державного мита) за звернення до суду.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір не справляється за подання клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду відповідно до міжнародного договору України, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України та яким не передбачено плату під час звернення до суду, подання апеляційної та касаційної скарг у таких справах.

Суд першої інстанції вказаних норм закону не врахував, тому оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням клопотання і доданих матеріалів до суду першої інстанції.

Ухвала колегії суддів апеляційного суду не перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до ч. 1 ст. 324 ЦПКУкраїни у касаційному порядку оскаржена бути не може.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «8 Марта» задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

А.А.Пікуль

В.М.Ратнікова

Справа № 22-ц/796/5731/2017

Унікальний номер 761/40501/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Гуменюк А.І.

Доповідач Левенець Б.Б.