Справа № 127/8862/17 Провадження № 22-ц/772/1659/2017Головуючий в суді першої інстанції Ан О. В.
Категорія 50Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:
головуючогоМедяного В.М.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
за участю секретаря Торбасюк О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2017 року,
встановила:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, вказавши, що вона з 18 травня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 .
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю.
Позивач також зазначила, що відповідач проживає окремо, кошти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в добровільному порядку не надає, в зв`язку із чим ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із даним позовом.
Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання, оскільки є фізично здоровий, офіційно працевлаштований, має постійних дохід і не має інших осіб на своєму утриманні, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою трирічного віку.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2017 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця смт. Ситківці Немирівського району Вінницької області ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 щомісячно в розмірі 1/6 частки його доходу на утримання дружини, що доглядає за дитиною починаючи з 25.04.2017 року до досягнення дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 200 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат та 640 грн. судового збору в дохід держави.
Не погодившись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. Посилається на неповне з`ясування судом обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції скаржник - відповідач у справі ОСОБА_2 та його адвокат Федишен Р.В. апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність на необґрунтованість.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.
Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов`язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, встановив та виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18 травня 2017 року. Позивач на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тимчасово разом із донькою проживає у с. Ситківці Немирівського району Вінницької області.
Відповідач працює на посаді начальника складу взводу забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення та ремонту військової частини НОМЕР_2 .
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції взяв до уваги, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача а також той факт, що на утримані відповідача перебуває його матір ОСОБА_4 , інвалід 3 групи, та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе встановити аліменти в розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 4 цієї статті право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 ст. 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що умовою отримання аліментів дружиною, з якою проживає дитина, є спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Неможливість надання матеріальної допомоги дружині з боку чоловіка повинна мати абсолютний, об`єктивний характер.

В матеріалах справи наявні докази того, що відповідач має постійну роботу, працює на посаді начальника складу взводу забезпечення роти матеріально-технічного забезпечення та ремонту військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується службовою характеристикою від 12 травня 2017 року (а.с. 26), має регулярний дохід у вигляді грошового забезпечення.
В судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що не має можливості надати суду довідку про розмір грошового забезпечення, яке він отримує як військовослужбовець, однак повідомив що сума, яку він отримує щомісяця складає близько 7000 грн.
За таких обставин, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визначення розміру аліментів у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховані його витрати на оренду квартири в розмірі 3000 грн., та комунальні витрати на її утримання в розмірі близько 2000 грн., а також надання утримання матері у вигляді придбання ліків та продуктів харчування у розмірі не менше 1000 грн. щомісяця.
Однак, зазначені доводи відповідача про неможливість надання ним утримання дружині у визначеному розмірі з огляду на необхідність нести вказані ним витрати судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.
Колегія суддів, враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей, що мати відповідача перебуває на його утриманні або потребує його матеріальної допомоги як непрацездатна, так само як і відомостей щодо здійснення витрат на оренду та утримання житла, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо встановлення можливості відповідача надавати матеріальне утримання дружині та критично оцінює доводи апелянта про те, що судом не враховано його матеріальне становище, так як після сплати витрат на оренду квартири та житлово-комунальних послуг у нього практично не залишається вільних коштів, а тому він не має можливості утримувати свою дружину.

Доводи апелянта про те що, розмір аліментів суд має визначити з урахуванням можливості одержання позивачем утримання, зокрема від батьків, судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки за змістом норми п. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України право дружини на утримання виникає в разі проживання з нею дитини. Факт проживання дитини з матір`ю може підтверджуватись рішенням суду у випадку розірвання шлюбу між батьками. При вирішенні спору щодо права на утримання між сторонами, які перебувають у шлюбі, суд виходить з того, хто з подружжя самостійно опікується дитиною. Тому посилання апелянта на відсутність у позивача відповідних рішень національних судів щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю є помилковими.
Водночас, як убачається із наявної в матеріалах справи довідки № 02.27.1204, виданої Ситковецькою селищною радою 20 квітня 2017 року, позивач ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року фактично, без реєстрації проживає разом із дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7).
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача, посилаючись на рішення суду, яким з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки всіх доходів, зазначив, що за таких обставин розмір аліментів, визначений судом першої інстанції є непомірно великим для відповідача. Однак, зазначені доводи представника апелянта, колегія суддів відхиляє, оскільки судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину було ухвалено судом вже після розгляду даної справи по суті судом першої інстанції та може бути підставою для звернення до суду першої інстанції із позовом про зміну розміру аліментів.
Законодавством не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті судом на утримання дружини. Метою надання такого утримання є те, щоб одержувач аліментів, в даному випадку дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і є в певній мірі обмеженою у реалізації своїх можливостей щодо матеріального забезпечення себе самостійно, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Тому, враховуючи це, суд у першу чергу виходить із прожиткового мінімуму, встановленого законодавством, як гарантії особи на достатній життєвий рівень.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень на одну особу.
Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши розмір заявлених вимог, дійшов правильного висновку про можливість визначення розміру аліментів у вигляді 1/6 частки доходу відповідача, а також про те що зазначений розмір буде розумним, справедливим та зваженим.

Крім того, ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
В той же час, виходячи із змісту ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відтак, значне погіршення матеріального становища відповідача може бути підставою для його звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції, при вирішені даного спору достатньо повно з`ясовано фактичні обставини, які мають істотне значення для справи, в межах наданих сторонами доказів, правильно визначено правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,
ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний
Судді : /підпис/ М.В. Матківська
/підпис/ В.В. Сопрун
Згідно з оригіналом: