Номер провадження: 22-ц/785/997/17
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області, третя особа: приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманська Любов Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та скасування державної реєстрації,

встановила:

22.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідачів з зазначеним позовом, який неодноразово уточнював в порядку ст. 31 ЦПК України та просив суд на підставі ст.ст.131,132 ЗК України, ст.ст.203, 215 ЦК України визнати договір дарування земельної ділянки, площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. 24.07.2015 року, серія та номер 1670 - недійсним; зобов'язати Відділ надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проведену на підставі договору дарування земельної ділянки від 24.07.2015 року на ім'я ОСОБА_4; стягнути з відповідачів до ОСОБА_2, ОСОБА_4 в рівних частках на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 826 грн 82 коп. (судовий збір) та 4072 грн (витрати на правову допомогу) (а.с.3-5, 130-133, 171-177).

Позов мотивований тим, що позивач користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2, яка межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015 року, було скасоване свідоцтво про право власності, видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0482 га по АДРЕСА_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1. Але попри це, 24.07.2015 року ОСОБА_2 подарувала вказану земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_4, надавши нотаріусу Патраманській Л.М. в якості правовстановлюючого документу на землю скасоване за рішенням суду від 05.12.2014 року свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 26.01.2014 року за НОМЕР_2.

Позивач вважав, що укладенням оспорюваного договору дарування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, порушується його право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2, оскільки між суміжними земельними ділянками не встановлена межа, що стало підставою для скасування судом правовстановлюючого документу на земельну ділянку ОСОБА_2 та рішення Роздільнянської міської ради Одеської області від 24.12.2013р. №1457-УІ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач також стверджував, що відповідачка ОСОБА_2 не мала права розпоряджатись земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, так як вона їй не належить.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позов підтримали. Пояснили, що скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянку ОСОБА_2 не відбулось своєчасно внаслідок неправомірних дій працівників реєстраційної служби, які зволікали з цим питанням, хоч позивач вживав зі свого боку всіх необхідних заходів. Заперечення відповідачів вважали необґрунтованими, так як в них підміняються поняття правовстановлюючого документу та факту його державної реєстрації.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позов не визнали, надали суду письмові заперечення (а.с.114-119). Зазначили, що договір дарування земельної ділянки є законним, оскільки на момент його вчинення не була скасована державна реєстрація права власності на земельні ділянку ОСОБА_2 Просили в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась на підставі наданої заяви про розгляд справи у її відсутність (т. 1 а.с.74,75).

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Панчошенко С.О. в судовому засіданні заперечення ОСОБА_2 підтримав. Додатково заявив, що на момент укладання спірного договору дарування ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 скасовані не були, оскільки в рішенні Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року була допущена помилка (був зазначений невірний кадастровий номер земельної ділянки), яка виправлена ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.09.2015 року. Тобто, на думку представника відповідача, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року були скасовані правовстановлюючі документи на іншу земельні ділянку, ніж та, що відчужена ОСОБА_2 за договором дарування.

Представник відповідача Відділу надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області в судове засідання не з'явився без зазначення причин.

Третя особа приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманська Л.М. в судове засідання не з'явилась на підставі наданої заяви про розгляд справи у її відсутність. Письмово пояснила, що дійсно 24.07.2015 року посвідчила оспорюваний договір дарування земельної ділянки і договір дарування житлового будинку, що розташований на цієї земельній ділянці, оскільки дарувальник ОСОБА_2 надала для цього всі необхідні документи (т. 1 а.с.38).

Рішенням суду позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано договір дарування земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Любовю Миколаївною 24 липня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1670 - недійсним.

Зобов'язано Відділ надання адміністративних послуг Роздільнянської районної державної адміністрації в Одеській області скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проведену на підставі договору дарування земельної ділянки від 24 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рівних частках судові витрати в розмірі 826 грн 82 коп. по 413 грн 41 коп. з кожного.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рівних частках витрати на правову допомогу в розмірі 4072 грн по 2036 грн з кожного.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 22.06.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.17) та користувачем земельної ділянки під будівництво житлового будинку за вказаною адресою згідно рішення Роздільнянської міської ради від 24.11.1992 року та рішення Роздільнянської міської ради від 02.12.1994 року (т.1 а.с.18). На теперішній час земельна ділянка позивачем не приватизована.

Відповідач ОСОБА_2 була власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності та власником земельної ділянки за вказаною адресою, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_3, по АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою у Роздільнянському районі Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за НОМЕР_2.

Вказані обставини встановлені рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.03.2015 року, а тому доказуванню не підлягають на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Цим же рішенням суду було скасоване як неправомірне рішення Роздільнянської міської ради Одеської області від 24.12.2013 року №1457-УІ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та свідоцтво про право власності, видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0482 га по АДРЕСА_1 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.7-10, 11-13).

На неодноразові звернення позивача ОСОБА_3 до реєстраційної служби по Роздільнянському району з заявами про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельні ділянку по АДРЕСА_1 отримував відмову (т. 1 а.с.55-63,70-73).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.09.2015 року виправлено помилку, допущену в написанні кадастрового номеру земельної ділянки по АДРЕСА_1 в резолютивній частині рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014р. по цивільній справі № 511/2135/14-ц (номер провадження 2/511/741/14). (т.1 а.с.185).

24 липня 2015 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. був посвідчений договір дарування земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_4, за реєстровим номером 1670, а також договір дарування житлового будинку за вказаною адресою між тими ж сторонами за реєстровим номером 1668 (т.1 а.с.79-80) .

Із документів, наданих суду нотаріусом (т.1 а.с.76) та її письмових пояснень вбачається, що для вчинення правочину стосовно земельної ділянки ОСОБА_2 були надані нотаріусу всі необхідні документи, а саме: свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане реєстраційною службою у Роздільнянському районі Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_2, витяг про реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.01.2014 року, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, від 17.07.2015 року, нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, перед підписання угоди нотаріусом були зроблені відповідні перевірки державних реєстрів.

Таким чином, у приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманської Л.М. не було підстав відмовити ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки сторони договору не повідомили нотаріуса про наявність рішення суду, яким був скасований правовстановлюючий документ на земельну ділянку та рішення органу місцевого самоврядування, яке стало підставою для видачі скасованого правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 132 ЗК України встановлює зміст угод про перехід права власності на земельні ділянки, а саме: угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються і повинні містити, крім іншого, документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За правилами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що незаконність набуття права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, встановлена рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року, яке набрало законної сили 26.03.2015 року. Виданий ОСОБА_2 правовстановлюючий документ на земельну ділянку - свідоцтво про право власності, видане реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2014 року за НОМЕР_2 - скасований судом. Договір дарування земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. 24.07.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1670, був укладений на підставі скасованого правовстановлюючого документу на майно, суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Суд правильно не прийняв до уваги доводи відповідачів та представника відповідача Панчошенка С.О. про те, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджує правомірність відчуження ОСОБА_2 земельної ділянки, оскільки таки доводи не ґрунтуються на законі.

Так, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплює, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Незаконність набуття права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку встановлена рішенням суду. А тому не виключення із Державного реєстру запису про право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке набуто незаконно, не давало право ОСОБА_2 розпоряджатись майном, яке їй не належить.

Також, наявність помилки в зазначенні кадастрового номеру земельної ділянки в резолютивній частині рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року не свідчить про те, що судом був скасований правовстановлюючий документ на іншу земельну ділянку, оскільки всі інші реквізити земельної ділянки (адреса, площа, цільове призначення) та правовстановлюючого документу (дата видачі, серія, номер, ким видано, власник ) були зазначені вірно.

Спірним договором дарування порушені права позивача ОСОБА_3 як користувача суміжною земельною ділянкою, межа між якими не встановлена і з приводу її встановлення між сторонами триває давній спір.

Таким чином, права позивача ОСОБА_3 порушені і підлягають захисту шляхом визнання недійсним оспорюваного договору дарування земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. 24 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1670.

Оскільки договір дарування суд визнав недійсним, то, як наслідок, підлягає скасуванню і державна реєстрація права власності відповідача ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0482 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проведену на підставі визнаного судом недійсним договору дарування земельної ділянки від 24 липня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 понесені ним судові витрати на суму 826 грн 82 коп. та 4072 грн витрат на правову допомогу, що підтверджується відповідними квитанціями та розрахунками (т.1 а.с.1,2, 21,22-24,134,135,136).

Оскільки позов задоволено повністю, то в порядку ст.ст. 84, 88 ЦПК України суд вірно стягнув з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4, діями яких порушені права позивача, на користь позивача ОСОБА_3 в рівних частках судові витрати на суму 826 грн 82 коп. - по 413 грн 41 коп. з кожного, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4072 грн - по 2036 грн з кожного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-ІУ, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановлених законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Повноваження адвоката Сокалюка В.П. підтверджені ордером та договором про надання правової допомоги, а також суду надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, а саме: квитанції до прибуткового касового ордеру, та відповідні розрахунки (т.1 а.с.21, 24, 135, 136).

Розмір компенсаційних витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача, не перевищує граничного відсотку, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт ОСОБА_2 не довела обставини, на які посилалися як на підставу своєї апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказані вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу не відповідає вимогам закону, повинно бути скасовано і в задоволені цих позовних вимог теж слід відмовити, так як суд не врахував, що вона є інвалідом 3-ї групи, витрачає багато коштів на придбання необхідних ліків, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Так, статтею 88 ЦПК України встановлений порядок розподілу судових витрат між сторонами, а саме:

1. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

2. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

3. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

4. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

5. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 9 стаття 5 закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються тільки інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи, а тому відповідно до чинного законодавства, суд першої інстанції не мав законних підстав для звільнення її від сплати судових витрат.

Таким чином на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді П.М. Черевко

М.М. Драгомерецький