Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 вересня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт») укладено договір про надання послуг № 04953/15, відповідно до якого адміністратор (відповідач) за згодою іншої сторони - учасника (позивача) зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного у додатку № 1 до договору, а саме: отримання у позику 100 тис. грн для придбання житла.

Крім того, 17 вересня 2015 року між ними укладено договір № 04953, за яким замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов'язання за плату скласти з урахуванням побажань замовника договір та інші необхідні документи щодо його участі у програмі «Комфорт» з дотриманням вимог чинного законодавства, а також здійснити інші дії: копіювати та сканувати представлені замовником матеріали та документацію, перевіряти достовірність наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних, та інше.

На виконання умов вказаних договорів він (позивач) сплатив відповідачу 7 тис. грн.

Зазначав, що відповідно до умов договору № 04953/15 ТОВ «ЕкономКомфорт» зобов'язувалось вчинити від його імені юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, визначені додатком № 1 до договору № 04953/15, у тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт»; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати весь необхідний обсяг документообігу та листування щодо участі замовника у програмі; здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов'язаних з виконанням даного договору; подавати в інтересах замовника заяви (у тому числі позов), клопотання та інші необхідні звернення, пов'язані з виконанням даного договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього, тощо.

Вважає, що така діяльність підпадає під визначення п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676, згідно з яким адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Крім того, договір № 04953/15 є договором про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі, а діяльність ТОВ «ЕкономКомфорт» у цьому випадку є наданням послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі згідно з п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначав, що за договором № 04953/15 від 17 вересня 2015 року передбачено залучення коштів фізичної особи, у зв'язку з чим відповідач повинен був у встановленому законом порядку отримати у Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Крім того, що він, як споживач послуг, має право, без укладення договору № 04953, на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, що відповідає положенням п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, послуги, що є предметом договору № 04953, йому не потрібні, у разі неможливості отримання позики.

Посилаючись на те, що така діяльність відповідача містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню, але здійснювалася ним без відповідної ліцензії, позивач просив визнати зазначені вище договори недійсними та стягнути грошові кошти, сплачені ним за цими договорами, у розмірі 7 тис. грн.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними договори № № 04953/15 і 04953, укладені 17 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЕкономКомфорт». Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_3 7 тис. грн, сплачених за договором від 17 вересня 2015 року № 04953. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2016 року рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірні договори та умови програми ТОВ «ЕкономКомфорт» свідчать про те, що послуга, яка надавалася позивачу, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми боргу, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; за двома договорами передбачено залучення коштів фізичної особи.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про недійсність договорів на підставі ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач здійснював відповідний вид діяльності (надання фінансової послуги) без дозволу (ліцензії) на її здійснення відповідно до ст. 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, дійшов висновку про те, що жодних послуг, метою яких є операції з фінансовими активами ОСОБА_3, які потребують ліцензії і будь-яких оплат за такі послуги умови договору від 17 вересня 2015 року № 04953/15, що укладений між сторонами не містять, тому відсутні підстави для визнання його недійсним із підстав, визначених ст. ст. 203, 227 ЦК України, як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

Також, суд вважав, що не підлягає задоволенню вимога щодо визнання недійсним договору від 17 вересня 2015 року № 04953, оскільки відсутні підстави, передбачені п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 19 та абзацу 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 9 Закону України від 01 червня 2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 08 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого фінансовими послугами вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. п. 3, 4 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 08 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган, 09 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» ( далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з п. 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Судом установлено, що 17 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договір № 04953/15, за умовами якого товариство зобов'язалося за плату, від імені позивача та за його рахунок надати певні послуги, спрямовані на отримання позики, визначеного в додатку № 1 (позики), у тому числі: включити замовника до складу програми «Комфорт»; присвоїти та повідомити учаснику код у програмі; організувати та провести розподіли свідоцтв; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Крім того, 17 вересня 2015 року між сторонами укладено договір № 04953, за яким замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов'язання за плату скласти з урахуванням побажань замовника договір та інші необхідні документи щодо його участі у програмі «Комфорт» з дотриманням вимог чинного законодавства, а також здійснити інші дії: копіювати та сканувати представлені замовником матеріали та документації, перевіряти достовірність наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних, та інше.

На виконання умов вказаних договорів ОСОБА_3 сплатив відповідачу 7 тис. грн.

Предметом спірних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, які укладено 18 вересня 2015 року, тобто коли Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що послуга, яка надавалася відповідачем позивачу, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Оспорені договори сторонами були укладені у період, коли відповідно до положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вимагалось отримання ліцензії для надання таких послуг. Проте відповідач такої ліцензії не мав і не належав до установ, на діяльність яких не поширюється положення щодо її отримання.

Отже, оспорювані договори є недійсними з підстави, передбаченої ч. 6 ст. 19 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач здійснював відповідний вид діяльності (надання фінансової послуги) без дозволу (ліцензії) на її здійснення відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-2389цс15 від 10 лютого 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на порушення вимог ст. 212-214, 315 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про те, що зазначені в оспорюваних договорах послуги не вважаються фінансовими, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом помилково скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2016 року скасувати.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14 червня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик