Справа №601/141/17
Провадження № 2/601/260/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

з участю секретаря Коляди О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з червня 2001 року працювала у відповідача на посаді 0,5 ставки кухпрацівниці.

22 грудня 2016 року її звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилалась на незаконність звільнення з підстав порушення відповідачем ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, того, що адміністрацією санаторію їй не було запропоновано жодної вакантної посади, не враховано її переважне право на залишення на роботі, вона є єдиною працюючою особою в сім»ї, має тривалий безперервний стаж роботи в даній установі, попередження про наступне вивільнення відбулося з порушенням двохмісячного строку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилалася на її завдання неправомірними діями відповідача по її звільненню.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_2 підтримали позов з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала та пояснила, що звільнення ОСОБА_4 відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства. Твердження позивача про те, що її повідомлено про майбутнє вивільнення з пропуском двохмісячного строку не заслуговує уваги, оскільки ОСОБА_4 повідомлення було вручено 13 жовтня 2016 року, а звільнена - з 01.01.2017 року. Позивач не має відповідної освіти, кваліфікаційного рівня роботи на посаді палатної медсестри та масажиста. Посада 0,5 ставки офіціанта ОСОБА_6 не є вільна, на даній посаді працює ОСОБА_6, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку. Крім того, згідно особистої заяви ОСОБА_6 від 22 грудня 2016 року остання мала намір вийти на роботу. На час звільнення позивача вакантних посад не було, тимчасових вакантних посад не могли надати. Про те, що ОСОБА_4 має посвідчення кухаря дізналися лише в листопаді 2016 року. На посаді кухпрацівника працює ОСОБА_7, яка має кваліфікацію кухаря та виховує самостійно двох неповнолітніх дітей. Вакантною була посада сторожа та підсобного працівника, але були довантажені інші працівники.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та дала пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_5.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_8, дослідивши представлені сторонами докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу № 75 від 31 травня 2001 року по Кременецькому обласному коммунальному санаторію позивач була прийнята на роботу на 0,5 ставки кухпрацівниці з 01.06.2001 року.

Наказом № 299-ос від 22 грудня 2016 року позивача звільнено із займаної посади з 31 грудня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України. Виплачено компенсацію за 14 калкндарних днів невикористаної відпустки та вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного посадового окладу.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 1 квітня 2015 року к справі № 6-40/цс15.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. з подальшими змінами зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно наказу управління охорони здоров»я облдержадміністрації в Тернопільській області № 260-од від 04 жовтня 2016 року прийнято рішення про скорочення з 01 січня 2017 року 20 ліжок у КУТОР «Кременецький обласний дитячий санаторій».

Наказом головного лікаря КУТОР «Кременецький обласний дитячий санаторій» № 245 від 10 жовтня 2016 року внесено зміни до штатного розпису закладу з 01.01.2017 року з розрахунку на 30 ліжок.

Відповідно до протоколу №5 засідання комісії по розробці проекту штатного розпису від 20 жовтня 2016 року, наказу головного лікаря КУТОР «Кременецький обласний дитячий санаторій» № 259 від 31 жовтня 2016 року у зв»язку із зменшенням кількості ліжок з 50 одиниць на 30 одиниць, згідно наказу управління охорони здоров»я облдержадміністрації в Тернопільській області № 260 від 04.10.2016 року та наказу № 245 від 10.10.2016 року по КУТОР «Кременецький ОДПС» до якого внесені зміни наказом № 277-од від 28.11.2016 року виключено з штатного розпису санаторію 19 посад з 01.01.2017 року, в тому числі 1 ставка кухонного працівника. Наказано головному бухгалтеру підготувати новий штатний розпис до затвердження на 2017 рік, інспектору з кадрів повідомити про майбутнє звільнення кожного працівника, пропозиції іншої роботи, відповідної кваліфікації працівників, що вивільняються, або переведення їх на менш оплачувану посаду, зміну істотних умов праці.

З штатного розпису на 2016 рік та штатного розпису на 2017 рік КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» вбачається, що відповідачем проведено реорганізацію шляхом скорочення посад, зокрема, кухпрацівника.

За таких обставин, у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці та відбулося скорочення штату працівників, зокрема, посади, яку займала позивач.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року № 6-40цс15, від 1 липня 2015 року № 6-491цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до письмових повідомлень відповідачем 13 жовтня 2016 року та 02 листопада 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення, а тому твердження представників позивача про порушення відповідачем двохмісячного строку попередження про майбутнє вивільнення є безпідставними..

Як вбачається з пояснень представників позивача, а також підтверджено представником відповідача ОСОБА_3 під час розгляду справи в судовому засіданні, на час попередження ОСОБА_4 про майбутнє вивільнення вільною була посада 0,5 ставки офіціанта ОСОБА_6, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку та вакантною була посада сторожа, але були довантажені інші працівники.

Відповідачем жодна із зазначених посад ОСОБА_4 не пропонувалася, що підтвердили представники відповідача.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила, що вона є головою профспілкового комітету первинної профспілкової організації КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій. ОСОБА_4 не є членом профспілки. На час попередження позивача про майбутнє вивільнення у відповідача були вакантними посади 0,5 ставки офіціанта, 0,5 ставки сторожа та підсобного працівника.

Посилання представників відповідача на ту обставину, що позивачу не могла бути запропонована посада 0,5 ставки офіціанта ОСОБА_6, яка не є вакантною, оскільки ОСОБА_6 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому не беруться до уваги судом.

В обґрунтування інших доводів заперечень відповідача проти позовних вимог ОСОБА_4, які зводяться до того, що у санаторії відсутні вільні посади, які може зайняти позивач, враховуючи її освіту та досвід роботи, представником відповідача не було надано жодного доказу.

Натомість, з наданої інформації про попит на робочу силу (вакансії) Державній службі зайнятості України від 30.01.2017 року та листа пропозиції за №21 від 27.01.2017 року КУТОР «Кременецький обласний дитячий психоневрологічний санаторій» вказує про наявність посади 0,5 ставки офіціант та дану пропозицію надати першочергово ОСОБА_4.

Тобто станом на 13 жовтня 2016 року у відповідача була вакантною посада 0,5 ставки офіціант, 0,5 ставки сторожа та підсобного працівника, однак позивачу вказана робота відповідачем не пропонувалась.

З наведеного вбачається, що відповідач допустив порушення вимог трудового законодавства, зокрема, встановленого законом порядку вивільнення позивача.

Станом на жовтень 2016 року у штатному розписі відповідача зазначено наявність 2-х посад кухпрацівника, станом на січень 2017 року одна посада кухпрацівника.

На посаді кухпрацівника з червня 2001 року працювала позивач, яка після закінчення Вищого професійного училища №21 Тернопільської області по спеціальності «Кухар» отримала кваліфікацію кухар 4 розряду та свідоцтво про присвоєння робітничої кваліфікації серії ТЕ № 07797.

На посаді кухпрацівника з грудня 2010 року працює ОСОБА_9, яка також має кваліфікацію кухар 4 розряду та кондитер третього розряду.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Відповідачем було порушене переважне право на залишення на роботі позивача, оскільки при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевагу в залишенні на роботі мала позивач, оскільки у її сім»ї немає інших працівників з самостійним заробітком та вона в порівнянні з ОСОБА_9 має тривалий безперервний стаж роботи в даній установі.

Положеннями ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що позовні вимоги про визнання та скасування наказу про звільнення позивача незаконним та поновлення її на роботі є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З урахуванням виданої відповідачем довідки про доходи ОСОБА_4 її останніми двома місяцями роботи є листопад та грудень 2016 року.

Отже, середньоденна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи становить 49,20 (грн.); вимушений прогул станом на 12 червня 2017 року- 108 робочих днів.

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу становить 49,20 х 108 = 5313,60 (грн.).

Відповідно до довідки Кременецького районного центру зайнятості №07/420 від 24.05.2017 року та не заперечується сторонами, позивач, після звільнення з роботи, 24 січня 2017 року була зареєстрована у Кременецькому районному центрі зайнятості, набула статусу безробітного та отримала з Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття допомогу по безробіттю поквітень 2017 року включно у сумі 3600,00 грн..

Відповідно до положень п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" ( ОСОБА_9 змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 4 ( v0004700-94 ) від 01.04.94 р., N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95 р. N15 (v0015700-98) від25.05.98) при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Отже, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу слід зарахувати допомогу по безробіттю у сумі 3600 грн., а тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5313,60- 3600,00 =1 713

(однієї тисячі сімсот тринадцять) гривень 60 копійок (нараховано без врахування отримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів).

Також позивач посилалася на те, що незаконним звільненням їй була завдана моральна шкода.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаної норми передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі № 6-54цс11.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з ПостановоюПленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи обставини незаконного звільнення позивача, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з КУТОР «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., вважаючи таку суму грошових коштів достатньою для компенсації моральних страждань останньої.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які підлягають стягненню в дохід держави.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати зарплати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208, 212, 215, 218, 223, 292, 294, 296, 367 ЦПК

України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» № 299 - ос від 22.12.2016 року «Про звільнення з роботи в зв»язку з скороченням штату».

Поновити ОСОБА_4 на посаді кухонного працівника Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький люласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» з 31 грудня 2016 року.

Стягнути з Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 713 (однієї тисячі сімсот тринадцять) гривень 60 копійок (нараховано без врахування отримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів) та 1000 (одну тисячу гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Комунальної установи Тернопільської обласної ради «Кременецький обласний комунальний дитячий психоневрологічний санаторій» в користь держави 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за місяць в сумі 984 (дев»ятсот вісімдесят чотири) грн. (нараховано без врахування отримання прибуткового податку громадян та інших обов»язкових платежів) допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Тернопільської області через Кременецький районний суд Тернопільської області на протязі 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: