АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/3142/16-ц Головуючий 1 інстанції Мішуровська С.Т.
Провадження № 22ц/790/3272/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 13 липня 2010 року ОСОБА_1 під розписку отримала грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США. Вказані кошти відповідачкою отримані у якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_1. Зазначає, що за період з 2010 року по липень 2012 року вона сплачувала комунальні послуги за вищевказану квартиру, тоді як 07 липня 2012 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу відчужує квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_3 повернути кошти у розмірі 2 000 доларів США, що були авансом за квартиру, відповідачка відмовляється.

У звязку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму боргу в розмірі 53700 грн. у рахунок повернення авансу, а також 551,20 грн. витрат, понесених у звязку зі сплатою судового збору.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили її задовольнити. Позивач пояснила, що вона хотіла придбати квартиру за адресою АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_1 Вона дала відповідачці аванс в розмірі 2 000 доларів США та просила почекати, тому що їй необхідно було продати свій будинок, хотіла придбати квартиру, щоб проживати поруч з донькою. Хоча в розписці ОСОБА_1 написала, що отримала від неї кошти в розмірі 2000 доларів США як завдаток за продаж квартири, але всі розуміли, що це був аванс. Щоб відповідачка почекала, вона додатково надавала з липня 2010 року по липень 2012 рік їй щомісячно кошти в розмірі 800 грн. для оплати комунальних послуг її квартири. В 2013 році вона змогла продати свій будинок, але ОСОБА_1 вже оформила договір купівлі-продажу з іншим покупцем. Вважає, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки відповідачка обіцяла з нею розрахуватися, просила почекати і тільки в 2015 році вона зрозуміла, що вона її обманює, надіслала їй претензію, щоб остання повернула кошти, однак її вимога залишилася безрезультатною.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідачка не заперечувала, що отримала від ОСОБА_2 кошти в розмірі 2000 доларів США, вважає, що це був завдаток, пояснила, що на протязі чотирьох місяців отримувала від ОСОБА_2 додатково кошти за оплату комунальних послуг своєї квартири, але не дочекавшись поки позивачка купить її квартиру, оформила договір купівлі-продажу в липні 2012 році з іншим покупцем, за оплату комунальних послуг повернула ОСОБА_2 кошти в розмірі 6 400 грн., просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 53 700 грн. та 551,20 грн. суму сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; наполягала на застосуванні строків позовної давності.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися в майбутньому укласти договір, однак його не оформили, тому сплачений в рахунок виконання договору платіж підлягає поверненню в розмірі, в якому він надавався, строк позовної давності позивачкою не пропущений.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Судом встановлено, що 13 липня 2010 року ОСОБА_1 під розписку отримала грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США у якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

Частина 2 статті 570 ЦК України приписує, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України укладений сторонами договір завдатку за своєю правовою суттю є попереднім. Отже, згідно з цією ж правовою нормою і ст. 657 ЦК України, він мав бути укладеним у нотаріально посвідченій формі - у формі, встановленій для основного договору, тобто для договору купівлі-продажу квартири. Проте, всупереч наведеним нормам права договір, про який йдеться, укладено у простій письмовій формі.

07 липня 2012 року за договором купівлі-продажу квартира АДРЕСА_1 була продана ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.9).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США , які відповідачка отримала у якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_1, підлягають поверненню їй через не укладення в майбутньому договору купівлі-продажу вказаної квартири.

У суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 наполягала на застосуванні строків позовної давності, оскільки розписка про отримання грошових коштів у якості авансу датована 13 липня 2010 року, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 07 липня 2012 року, тоді як позовна заява подана лише у серпні 2016 року, тобто зі спливом строків позовної давності.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 13 липня 2010 року ОСОБА_1 отримала грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США у якості авансу за продаж квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

В судовому засіданні встановлено, що протягом 2010-2012 років сторони спілкувались щодо укладання договору купівлі-продажу квартири, а з 2012 року припинили спілкуватись.

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 продана 07.07.2012 року. (а.с.9).

Претензію про повернення грошей на адресу відповідачки позивачка направила лише у вересні 2015 року. (а.с.8), а з позовом до суду звернулась у серпні 2016 року.

Враховуючи вищезазначене колегією суддів не приймаються посилання позивачки на те, що вона не пропустила строк позовної давності.

З огляду на вищенаведене, у звязку з клопотанням відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог, згідно ч.4 ст.267 ЦК України, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за спливом строку позовної давності.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді