Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 28 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 8 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом, а також інші витрати згідно з умовами.

Відповідно до п. 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 30 травня 2014 року має заборгованість - 18 858 грн 26 коп., яка складається з наступного: 8 488 грн 13 коп. - заборгованість за кредитом; 7 177 грн 37 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1 818 грн 56 коп. -заборгованості за комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина, 874грн 20 коп. - процентна складова.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що відповідно до договору б/н від 28 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримав у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 8 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, тобто, ОСОБА_4 отримав кредитні кошти, будучи недієздатним за відсутності призначення над ним опіки.

Згідно з розрахункомзаборгованості за договором б/н від 28 серпня 2011 року станом на 30 травня 2014 року ОСОБА_4 має заборгованість за цим договором в сумі 18 858 грн.

Також судом установлено, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 березня 2009 року в справі № 2-о-3/2009 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним. При цьому йому не було призначено опікуна.

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 17 жовтня 2016 року задоволено заяву Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та встановлено ОСОБА_4 опікуном його матір ОСОБА_5, тобто опіку над відповідачем ОСОБА_4 було встановлено після отримання кредитних коштів.

Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (ст. 1184 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 226 ЦК України передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст. 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач на момент укладення договору про надання кредиту не мав достатнього обсягу цивільної дієздатності для вчинення будь-яких правочинів, не мав на той час опікуна. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заборгованість не підлягає стягненню ні з ОСОБА_4 як з недієздатної особи на час вчинення ним правочину за відсутності опікуна, ні з його опікуна, який призначений судом пізніше та який не несе відповідальності за дії ОСОБА_4 до його призначення.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко