Справа № 758/392/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Лупінос Я. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред'явила у суді позов до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власницями по 1/2 частці квартири, за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач з квітня 2008 року не проживає за вказаною квартирою, має нове місце проживання в Російській Федерації, а добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає. Цим порушуються права та інтереси позивача як співвласника спірної квартири, у зв'язку з необхідністю додаткової плати за житлово-комунальні послуги. У зв'язку цим позивач просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

До початку судового засідання позивач направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просила розглянути без її участі.

Від відповідача до суду (шляхом направлення на електронну пошту) надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно Договору дарування частини квартири, від 09.06.2000р. 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 6)

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу, після розлучення з ОСОБА_4, ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 8)

Як стверджує позивач в позовній заяві, інша 1/2 частина квартири залишається у власності позивача, проте жодного доказу на підтвердження цього, позивач до суду не надала.

Судом не приймаються до уваги як докази копії заяв ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в яких вони підтвердили, що ОСОБА_3 останні 8 років не проживає у спірній квартири, адже жодним чином не підтверджено те, що заявники дійсно володіють зазначеною інформацією та не підтвердили це жодними доказами.

Згідно довідки форми № 3 у квартири за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 7)

Із наданих позивачем платіжних документів вбачається, що нею дійсно сплачуються комунальні платежі одноособово (а.с. 14-30).

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Судом достовірно встановлено, що 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить ОСОБА_2

Відтак, у відповідача є абсолютне право власності 1/2 часткою спірної квартири, яке згідно положень Конституції України та Цивільного кодексу України є непорушним.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відтак, у зв'язку із зазначеним, позовні вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, адже передбачають обмеження власника у праві користування своєю ж власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, на підстави викладених вище обставин, приходить до висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, та про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Посилання позивача на положення Житлового кодексу УРСР судом також не приймаються до уваги, адже його положення не поширюють свою дію на об'єкти нерухомості віднесені до приватного фонду власності. Спірна квартира перебуває на праві приватної власності, а тому положення ЖК УРСР щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю понад 6 місяців у ньому, не поширюються на правовідносини що виникли.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3 - 14, 60, 61, 79, 88, 169, 174, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Васильченко