Справа № 639/839/17
Провадження № 2/639/999/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач ПАТ «Кредобанк» через свого представника ОСОБА_4, який діє на пілставі довіреності № 8911 від 10.11.2016, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16.07.2008 ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Кредобанк» кредитний договір № Ф155/07-08/В2, відповідно до умов якого банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 10000 грн, а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити проценти, комісію та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, однак станом на 26.09.2016 заборгованість ОСОБА_2 перед ВАТ «Кредобанк» складає 6169,85 грн, з яких: 3039,36 неповернута сума кредиту; 608,56 прострочені відсотки; 2521,93 заборгованість по пені.

З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним договором 16.07.2008 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання.

Оскільки позичальник та поручитель, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є солідарними боржниками по відношенню до ВАТ «Кредобанк», позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Кредобанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № Ф155/07-08/В2 від 16.07.2008 у розмірі 6169,85 грн та понесені судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності № 9043 від 13.12.2016, в поданій до суду заяві просив розглядати справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності та застосувати строки позовної давності, оскільки кредитний договір № Ф155/07-08/В2 від 16.07.2008 було укладено на строк до 01.07.2010, а отже позивачем пропущено трирічний строк, у звязку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялася про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулась до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм оцінку в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність залишення позову без задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2008 ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № Ф155/07-08/В2, відповідно якого банк зобовязався видати позичальнику кредит у сумі 10000 грн на строк до 01.07.2010 (а.с. 5-6).

Відповідно до Розділу 1 кредитного договору, позивач зобовязався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 3.2 договору, відповідач зобовязується сплачувати банку 34 % річних за користування кредитом.

Положеннями пункту 4.1 договору встановлено, що відповідач зобовязаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і терміни, визначені договором.

Відповідно до п. 5.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором боржник крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної п.3.2. договору, але не менше однієї гривні за кожен день прострочення.

Крім того, 16.07.2008 ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 уклали договір поруки, відповідно якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором на виконання боржником зобовязань в повному обсязі за кредитним договором № Ф155/07-08/В2 від 16.07.2008 (а.с. 9-10).

На підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно п.4.6 договору поруки, договір припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором № Ф155/07-08/В2 від 16.07.2008.

З урахуванням викладеної редакції договору поруки, суд вважає строк дії договору поруки до 01.07.2010, оскільки відповідно п. п. 2.1, 4.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит до 01.07.2010. З урахуванням викладеного, суд вважає договір поруки припиненим. Тому, відсутні підстави для стягнення боргу з поручителя ОСОБА_3

З наданого розрахунку (а.с. 14-15, 16) судом встановлено невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 26.09.2016 становить 6169,85 грн та складається з: 3039,36 неповернута сума кредиту; 608,56 прострочені відсотки; 2521,93 заборгованість по пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено частиною другою ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обовязок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобовязаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Так, дослідивши надані по справі докази, суд зазначає, що, по-перше, позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством «Кредобанк» не надано суду належних доказів, які б підтверджували, що найменування банку було змінено з ВАТ «Кредобанк» на ПАТ «Кредобанк» і позивач є правонаступником прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Кредобанк» з яким укладався кредитний договір № Ф155/07-08/В2 та відповідний договір поруки.

По-друге, з наданих копій довіреностей № 8911 від 10.11.2016 та № 9043 від 31.12.2016, вбачається, що ПАТ «Кредобанк», від імені якого на підставі статуту, діють Голова Правління Ґжеґож Шатковскі та в.о. Голови Правління ОСОБА_6 відповідно, уповноважено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно представляти інтереси Банку. Але до заяви не додано копії статуту на підтвердження повноважень Ґжеґожа Шатковскі та ОСОБА_6 вчиняти вказані дії щодо надання довіреності.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Крім того, заява відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності є обґрунтованою. Оскільки з 01.07.2010 (дати виконання зобовязань за кредитним договором) минуло більше трьох років, суд на підставі ст. 257 ЦК України, відмовляє у задоволенні позову про стягнення суми неповернутого кредиту у розмірі 3039,36 грн. На підставі ст. 258 ЦК України суд відмовляє у стягненні пені у розмірі 2521,93 грн, у звязку зі спливом 1 року з 01.07.2010.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність, відповідно до якої для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 27, 57-61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 257, 258, 509, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк