Справа № 363/940/16-ц Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/2758/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Білоконь О.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у березні 2016 року позивач ПАТ «ОСОБА_2 банк розвитку» (скорочено Пат «ВБР») звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на те, що 01 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № IKCASHSHG.149221.001, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 19 800,00 грн. строком до 31 липня 2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_4 01 серпня 2013 року укладено договір поруки № PX029031.149264.001, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручилась перед ПАТ «ВБР» за виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач ОСОБА_3 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого, станом на 24 лютого 2016 року, утворилась заборгованість у розмірі 56 755,84 грн., яка складається з:

- 2655,66 грн. поточна заборгованість по тілу кредиту;

- 13 568,90 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту;

- 4180,58 грн. прострочена заборгованість за відсотками;

- 13698,92 грн. прострочена заборгованість по комісії;

- 22653,78 грн. заборгованість за штрафами та пеня.

Зважаючи на вказане вище, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у вказаному розмірі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач, в особі свого представника ОСОБА_5, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинами, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості у повному обсязі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильність висновків суду першої інстанції щодо припинення встановлено позовну давність у 5 (пять) років від дня настання терміну погашення кредиту. Крім того, суд не надав належної оцінки доказам позивача, якими обгрунтовувався розмір заборгованості, дійшовши хибного висновку про його недоведеність.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 01 серпня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_2 Розвитку» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № IKCASHSHG.149221.001., відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала грошові кошти у розмірі 19 800,00 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Відповідно до умов Кредитного договору, кредит надається в сумі 19 800,00 грн., з терміном користування кредитом до 31 липня 2016 року, з процентною ставкою за користування кредитом 0,001 % процентів річних; позичальник сплачує банку за надання кредитних ресурсів у розмірі 4,00 відсоток від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати; період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання даного договору; розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку.

За порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом ОСОБА_2 нараховує Позичальнику відсотки в розмірі 36 % річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення; банк має право нараховувати позичальнику штраф у розмірі 2,0 % відсотка від суми кредиту, у разі невиконання чи неналежного виконання позичальника умов договору; за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії ОСОБА_2 нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення; штраф в розмірі 1000,00 грн. за кожний факт порушення та належно виконує обовязки кредитного договору; позичальник виплачує банку штраф у розмірі 1% відточок від суми позову; штраф в розмірі 100,00 грн. за кожний факт порушення та належно виконує обовязки кредитного договору; позичальник сплачує банку штраф у розмірі 10 % за кожний факт порушення та належно виконує обовязки кредитного договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості борг ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором № IKCASHSHG.149221.001. станом на 24 лютого 2016 року складає 56 755,84 грн., яка складається з:

-2 655,66грн. поточна заборгованість за кредитом;

-13 568,90 грн. прострочена заборгованість за тілом кредитом;

-4 180,58 заборгованість по процентам за користування кредитом;

-13 698,92 грн. заборгованість за комісією по кредиту;

-22 651,78 грн. заборгованість за штрафами та пенею.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань, 01 серпня 2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № РХ029031.149264.001, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.553, 554 ЦК України поручитель поручається перед кредитом за виконання боржником свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України,визначивши, що строк погашення зобовязання за кредитним договором настав у березні 2014 року і кредитор протягом шести місяців від дня надання строку виконання зобовязання не предявив вимогу до поручителя.

Колегія суддів апеляційного суду з вказаними висновками не погоджується, оскільки вони спростовуються на явними в матеріалах справи доказами та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У договорі поруки сторони передбачили, що порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.3. Кредитного договору сторонами визначено термін користування кредитом до 31 липня 2016 року.

Згідно з п. 3.1.11 Кредитного договору, при порушенні позичальником зобовязань, передбачених умовами даного договору, ОСОБА_2 на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії та/або процентів за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2015 року позивач направив на адреси боржника та поручителя письмові вимоги щодо дострокового погашення заборгованості у термін до 10 січня 2016 року, але не пізніше 30 календарних днів з дня отримання цього повідомлення. (а.с. 47-48)

Направлення письмових повідомлень підтверджується списком згрупованих поштових рекомендованих відправлень (а.с. 49)

Таким чином, у звязку з порушенням позичальником умов договору, банк, скориставшись своїм правом, передбаченим у договорі, змінив термін виконання зобовязання, визначивши його 10 січня 2016 року.

Враховуючи, що умовами договору поруки сторонами передбачено пятирічний строк припинення поруки з дня настання терміну повернення кредиту, то такий термін спливає 11 січня 2021 року, в той час як позивач звернувся із позовом про солідарне стягнення заборгованості у березні 2016 року, а тому в даному випадку не можуть бути застосовані положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та поруку не можна вважати припиненою.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду щодо не доведення позивачем розміру заборгованості за кредитним договором.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування розміру заборгованості відповідачів надав Розрахунок заборгованості на 24.02.2016 року за кредитною угодою № IKCASHSHG.149221.001 від 01 серпня 2013 року, належним чином завірену копію кредитного договору, додатків до нього, в тому числі графік погашення кредиту, виписку по особовому рахунку за період з 01.08.2013 по 01.08.2013 року, яка підтверджує отримання відповідачем ОСОБА_3 коштів в сумі 19800,00 грн., а також виписки по особових рахунках від 01.08.2013р. по 26.10.2016 р.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначеним доказам належної оцінки не дав, не врахував, що порядок відкриття банком рахунків для обслуговування кредитів визначений Постановою правління Національного банку України № 280 від 17.06.2004р., дійшовши необґрунтованого висновку про не підтвердження розміру заборгованості. Судом не було враховано, що відповідач не заперечував факт наявності заборгованості, однак власного розрахунку не надав, а також не надав належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості, визначеного позивачем.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду про відмову в позові скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім по справі судові витрати на суму 1447 гривень з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 610-612, 629, 651, 1054 ЦК України, ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKCASHSHG.149221.001 від 01 серпня 2013 року в сумі 56 755 (пятдесят шість тисяч сімсот пятдесят пять) гривень 84 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» витрати на оплату судового збору в сумі по 1447 (одну тисячу чотириста сорок сім) гривень з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: