Провадження № 22-ц/780/3174/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 51 13.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Лівінського С.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Заявлені вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2006 року з ОСОБА_3 стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з 06 лютого 2006 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак із січня 2011 року і на даний час відповідач не сплачує їй аліментів на утримання дітей, заборгованість за аліментами за цей період складає 73477 грн. Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їхнім життям. 17 липня 2015 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 який має бажання усиновити її дітей. Крім того, їй відомо, що ОСОБА_3 має нерегулярний, мінливий дохід, за трудовими договорами не працює, але за станом здоров'я може сплачувати аліменти. Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнути із ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року справу передано на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Позивач, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд неправильно застосував положення ст. 192 СК України та висновки Верховного Суду України у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13 і неправильно встановив обставини справи. Вказувала, що якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав поєднується з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України, її місце проживання зареєстроване в с. Чайки Києво-Святошинського району, отже позов подано правильно.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2006 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, з 06 лютого 2006 року до досягнення дітьми повноліття.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 43).

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 98).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з узагальненнями Верховним Судом України, викладеними в Практиці розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11 грудня 2008 року, якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України.

Виходячи із аналізу наведених положень, якщо позовні вимоги про позбавлення батьківських прав заявлені разом із вимогами про стягнення аліментів, позивач вправі скористатися альтернативною підсудністю і пред'явити позов за своїм зареєстрованим місцем проживання чи перебування.

При цьому, направляючи справу на розгляд Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції виходив із того, що правила ч. 1 ст. 110 ЦПК України, на яку посилається позивач, не передбачають право позивача звертатися до суду за зареєстрованим місцем свого проживання з позовними вимогами про зміну розміру аліментів.

Разом із тим, на думку колегії суддів, при тлумаченні змісту ч. 1 ст. 110 ЦПК України необхідно виходити із практичної мети, яка ставиться при застосуванні альтернативної підсудності, а саме те, що альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин, в тому числі наявність неповнолітніх дітей, позивач може обирати серед декількох судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач звернулася до суду саме із вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а звернення до суду із позовом про стягнення аліментів саме і надає позивачу права вибору підсудності як альтернативної.

Відтак суд першої інстанції має вирішувати заявлений позов відповідно до вимог ЦПК України.

Колегія суддів також не може погодитися із висновками суду про те, що на території Києво-Святошинського району позивач ОСОБА_2 і її діти не проживають, а фактично проживають за адресою АДРЕСА_3, оскільки альтернативна підсудність залежить від місця реєстрації, а не фактичного проживання позивача.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року не можна вважати належно мотивованою та такою, що постановлена із всебічним з'ясуванням обставин справи і застосуванням норм матеріального та процесуального права, які їм відповідають.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, оскільки ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, що регулює передачу справи за підсудністю на розгляд до іншого суду.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Лівінський С.В.

Фінагєєв В.О.