АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Маліновська В.М.
№22-ц/796/5509/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна.

У мотивування вимог посилалася на те, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 16.11.2007 року, який був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві зроблено відповідний актовий запис №244 від 06.08.2011 року.

У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти ними набуто спільне майно, а саме: автомобіль Toyota Prado 4.0, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був оформлений на ОСОБА_2, автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, який був оформлений на ОСОБА_3 та квартиру на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 05.11.2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Віб-інвест», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Наразі обидва автомобілі знаходяться у ОСОБА_2, що перешкоджає їй вільно володіти та користуватися своєю часткою автомобілів, які є об'єктом спільної сумісної власності. При цьому, ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1

Так, дійсна вартість квартири, що належить на праві спільної сумісної власності, у середньому складає 3 014 672,60 грн, а тому сума вартості частки квартири, яка буде набута у власність, складатиме половину дійсної вартості квартири: 3 014 672,60 грн/2 = 1 507 336,3 грн.

Середня вартість автомобіля Toyota Prado 4.0, 2008 року випуску, складає 302 133 грн, а автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2008 року випуску, - 180 833 грн, відтак загальна їх вартість становить 482 967 грн. Звідси, вартість частки автомобілів, що перебувають в її спільній частковій вартості, складає 241 484 грн.

З урахуванням наведеного просила суд:

- залишити за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, дійсна вартість якого на момент розгляду справи складає близько 180 833 грн;

- зобов'язати вчинити певні дії ОСОБА_2: передати ОСОБА_3 автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, та ключі від вказаного автомобіля;

- зобов'язати ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_3 компенсацію у розмірі 60650 грн за частку права власності на автомобіль Toyota Prado 4.0, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, а також виплатити компенсацію у розмірі - 1 507 336,3 грн за частину квартири, яка належить ОСОБА_3, набуту за договором права вимоги від 05.11.2009 року, загалом сума компенсації складає 1 567 986,3 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання майна особистою приватною власністю.

У мотивування вимог посилався на те, що 22.10.2007 року між ним та його дочкою ОСОБА_4 було укладено договір позики на безпроцентній основі, згідно з яким ОСОБА_4 позичила йому грошові кошти у розмірі 320 000 доларів США для придбання квартири.

Протягом 2006-2008 років він, як засновник та власник ПП «ЄвроАрхбудСервіс», отримав дивіденди на загальну суму 168 653,00 грн.

Таким чином, кошти, що були отримані ним за договором позики від 22.10.2007 року в сумі 320 000 доларів США та дивіденди від діяльності ПП «ЄвроАрхбудСервіс» на суму 168653,00 грн є його особистою приватною власністю.

Шлюб між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано 16.11.2007 року і в період шлюбу за кошти, що належали йому особисто, за 305 358,56 грн 01.07.2008 року придбано автомобіль Toyota Prado 4.0., реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, та за 208005,00 грн 26.06.2009 року придбано автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску.

Крім того, 05.11.2009 року було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ним отримано право вимоги, належне ТОВ «ВІБ-інвест» у відповідності із Інвестиційним договором 2-20-3-97-І від 17.07.2007 року, Договором резервування №2-20-3-97-Р від 17.07.2007 року та Додатковою угодою №1 від 24.04.2009 року до цього договору, за якими передбачалось набуття права власності на нерухоме майно - квартиру на 20 поверсі у АДРЕСА_1 сума договору про відступлення права вимоги склала 1 703 610,00 грн.

Отже, саме за рахунок його особистих коштів було придбано спірне майно.

ОСОБА_2 також зазначив, що обсяг спільних коштів сторін не дозволив би придбати спірне майно.

Так, спільними коштами ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з доходів ОСОБА_2 була лише його заробітна плата у сумі 61 681,26 грн, а розмір доходів ОСОБА_3 за період з 16.11.2007 року по 01.12.2010 року (дату фактичного припинення шлюбних відносин) не перевищував розміру заробітної плати ОСОБА_2

Відтак, загальна сума спільних коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що були отримані у період шлюбу, не перевищувала 120 000 грн.

Спільні кошти сторін витрачались на ведення домашнього господарства та поточні витрати сім'ї із трьох осіб (їжу, одяг, ремонт квартири тощо), оплату навчання у вищих навчальних закладах дочки ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_5, оплату численних закордонних поїздок на відпочинок ОСОБА_3 та ОСОБА_5

З урахуванням наведеного просив суд визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2:

- автомобіль Toyota Prado 4.0., реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску;

- автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску;

- квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 97,00 кв.м, житловою площею 63,8 кв.м.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна задоволено.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3:

- право власності на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, вартістю 145 862,54 грн.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2:

- право власності на автомобіль Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 248 329,72 грн та на квартиру АДРЕСА_1 вартістю (без врахування поліпшень) 3 267 426,00 грн.

Зобов'язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, ключі на вказаний автомобіль.

Зобов'язано ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_3:

- компенсацію вартості належної їй у спільному сумісному майні подружжя 1/2 частки квартири (майнових прав) АДРЕСА_1 у розмірі 1507336,30 грн, компенсацію різниці вартості автомобілів Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, та Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, у розмірі 60650,00 грн, а всього 1 567 986,30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду, у розмірі 3 654,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Зазначає, що суд не надав оцінки тій обставині, що загальна вартість спірних об'єктів становила 2 216 973,00 грн, що за офіційним курсом НБУ становило 302 677,97 доларів США, а доходи сім'ї на час придбання спірного майна згідно довідок податкових органів склали 66 767,00 грн, що становило 10 750,00 доларів США.

Вказує, що судом не взято до уваги, що за три тижні до укладення шлюбу з ОСОБА_3 він взяв в борг у своєї доньки ОСОБА_4 позику в розмірі 320 000 доларів США на придбання квартири. Вказана обставина була встановлена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Крім того, судом було відмовлено у задоволенні клопотання його представника про зупинення провадження у даній справі до вирішення Апеляційним судом міста Києва справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року.

Посилається, що при ухваленні рішення суд у резолютивній частині допустив помилку у визначенні розміру компенсації різниці вартості автомобілів Suzuki Grand Vitara та Toyota Prado. Так, автомобіль Suzuki Grand Vitara у порядку поділу суд виділив у власність ОСОБА_3, тому розмір компенсації за різницю у вартості автомобілів становить - 51233,59 гривень, в той час як судом стягнуто з нього компенсацію у розмірі 60 650 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 від 16.11.2007 року. (а.с. 11 т.1)

06 серпня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, що вбачається з Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 від 06.08.2011 року. (а.с. 12 т.1)

Під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали:

1) автомобіль Suzuki Grand Vitara, легковий універсал, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований 01.07.2009 року на ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та рахунком-фактурою №239664_РФ_00107627 від 25.06.2009 року; (а.с. 20, 23 т.1)

2) автомобіль Toyota Prado 4.0, легковий універсал, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 02.07.2008 року на ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 та квитанціями №13 від 29.04.2008 року та №27 від 01.07.2008 року. (а.с. 21-22, 24 т.1)

Крім того, 05.11.2009 року між ТОВ «ВІБ-інвест» (первісний кредитор за договором), ОСОБА_2 (новий кредитор за договором) та ТОВ «АВТОПРОМХІМ» (боржник) укладено Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №6911, за умовами якого первісний кредитор за погодженням та згодою з боржником відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належного первісному кредиторові у відповідності із Інвестиційним договором №2-20-3-97-І від 17.07.2007 року, укладеним між ТОВ «АВТОПРОМХІМ» та ТОВ «ВІБ-інвест», та Договором про резервування №2-20-3-97-Р від 17.07.2007 року та Додаткової угоди №1 до цього ж договору від 24.04.2009 року, укладених між ТОВ «АВТОПРОМХІМ» та ТОВ «ВІБ-інвест». За згодою сторін відступлення права вимоги за цим договором оцінено сторонами у 1 703 610,00 грн без ПДВ. Оплата за відступлення права вимоги здійснена 05.11.2009 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 05.11.2009 року. (а.с. 13, 30 т.1)

За умовами Інвестиційного договору №2-20-3-97-І від 17.07.2007 року ТОВ «ВІБ-інвест» (інвестор) забезпечує фінансування будівництва об'єкта нерухомості шляхом придбання у власність облігацій, випущених ТОВ «Автопромхім» (емітент), і має право одержати у власність об'єкт нерухомості, розрахувавшись за нього з використанням облігацій, а емітент зобов'язаний здійснити дострокове погашення облігацій для оплати інвестором об'єкта нерухомості на умовах, визначених цим Договором. Об'єктом нерухомості є трикімнатна квартира в об'єкті будівництва на 20 поверсі секції №2 загальною розрахунковою площею згідно проектної документації 97,00 кв.м. Об'єкт будівництва - будівля/комплекс/об'єкт, що має бути побудований за адресою: АДРЕСА_1, який об'єднує об'єкти нерухомості, та для побудови якого емітент залучає грошові кошти інвесторів шляхом випуску облігацій. (а.с. 14-16 т.1)

На підставі Договору №2-20-3-97-Р про резервування від 17.07.2007 року та Додаткової угоди №1 від 24.04.2009 року, укладених між ТОВ «Автопромхім» (виконавець) та ТОВ «ВІБ-інвест» (замовник), виконавець зобов'язується закріпити (здійснити резервування) за замовником об'єкт нерухомості, яким є окрема квартира в житловому будинку, який буде збудовано за адресою: АДРЕСА_1, поверх - 20, кількість кімнат - 3, загальна проектна площа - 97,00 кв.м. (а.с.17-19 т.1)

Житловий будинок (секція №2) по АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію 25.12.2008 року на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 25.12.2008 року, зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві від 31.12.2008 року №530 та затвердженого Розпорядженням Шевченківської РДА від 31.12.2008 року №2028. (а.с. 246-247 т. 2)

Згідно Акту прийому-передачі об'єкту нерухомості (квартири) від 15.08.2014 року, складеного між ТОВ «Автопромхім» та ОСОБА_2, ТОВ «Автопромхім» на виконання умов Інвестиційного договору №2-20-3-97-І від 17.07.2007 року та Договору про відступлення права вимоги від 05.11.2009 року, передало, а ОСОБА_2 отримав 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 97,0 кв.м. ТОВ «Автопромхім» та ОСОБА_2 у повному об'ємі та належним чином, відповідно до умов Інвестиційного договору, провели між собою розрахунки та не мають жодних претензій один до одного в зв'язку з виконанням вищезазначеного Інвестиційного договору. Ключі від вказаної квартири передані ОСОБА_2 (а.с. 42 т. 2)

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, ОСОБА_2 зазначав, що 22.10.2007 року між ним та його дочкою ОСОБА_4 було укладено договір позики на безпроцентній основі, згідно з яким ОСОБА_4 позичила йому грошові кошти у розмірі 320 000 доларів США для придбання квартири. Крім того, протягом 2006-2008 років він, як засновник та власник ПП «ЄвроАрхбудСервіс», отримав дивіденди на загальну суму 168 653 грн. Такі кошти є його особистою приватною власністю і саме за рахунок цих коштів було придбано спірне майно. Також вказував, що обсяг спільних коштів сторін не дозволив би придбати спірне майно.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів, що кошти, отримані ним у позику від ОСОБА_4, були витрачені саме на купівлю спірних автомобілів та придбання спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року в справі №6-801цс16.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 від ПП «ЄвроАрхбудСервіс» отримав дивіденди у розмірі 19 053,00 грн та 39 100,00 грн за 2005-2006 рр. та в розмірі 130 000,00 грн у третьому кварталі 2008 року. (а.с. 172-173, 175 т. 1)

22.10.2007 року між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено Договір позики, згідно якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у сумі 320 000,00 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на день укладення становлять 1 616 000,00 грн, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у доларах США у визначений цим Договором строк. Позика надається позикодавцю для придбання квартири. Строк надання позики позичальнику становить 4 роки з моменту надання позики. (а.с. 65-66 т. 2)

Про отримання суми позики в розмірі 320 000,00 доларів США 22.10.2007 року ОСОБА_2 складено розписку. (а.с. 67 т. 2)

У подальшому рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2015 року в справі №755/3297/15-ц позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 22.10.2007 року задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 343 561,84 грн суми боргу, судовий збір у розмірі 3654,00 грн, а всього загальною сумою 1 347 215,84 грн. (а.с. 160-164 т. 2)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року в справі №755/3297/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2015 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року суд зазначив, що судом апеляційної інстанції було призначено судово-технічну експертизу документів, за результатами якої 10.03.2017 року проведено експертизу, з наступними висновками: на договір позики від 22.10.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, та розписку від імені ОСОБА_2, датовану 22.10.2007, здійснювався вплив сторонніх факторів, невластивих для звичайних умов зберігання документів, що могло призвести до штучного зістарювання їх реквізитів; встановити час нанесення друкованого тексту у досліджуваному договорі позики від 22 жовтня 2007 року, а отже і порівняти час його нанесення з датою, вказаною у документі не видається можливим; підписи від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що містяться у договорі позики від 22 жовтня 2007 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а отже і сам документ виконані у період часу ймовірно пізніше квітня 2012 року. Більш точно встановити період виконання підписів у документі не представляється можливим. Дата, вказана в договорі позики від 22 жовтня 2007 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не відповідає дійсній даті складання даного договору. Надана для дослідження розписка від 22 жовтня 2007 року на суму 320 000 доларів США, підписана ОСОБА_2, виконана у період часу ймовірно пізніше квітня 2012 року. Більш точно встановити період виконання записів та підпису у документі не представляється можливим.

У силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, отримані ним на підставі Договору позики від 22.10.2007 року, та кошти, отримані як дивіденди від ПП «ЄвроАрхбудСервіс», були витрачені на купівлю автомобіля Suzuki Grand Vitara, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіля Toyota Prado 4.0, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та на придбання квартири АДРЕСА_1.

Інших доказів того, що спірне майно були придбане за кошти, які належали ОСОБА_2 особисто, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання майна особистою приватною власністю.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

У ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За положеннями ч. 1-2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У п. 23 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Враховуючи зазначені вище норми закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що автомобіль Suzuki Grand Vitara, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, автомобіль Toyota Prado 4.0, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, та квартира АДРЕСА_1 придбані сторонами під час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і частки кожного з подружжя в спільному сумісному майні є рівними.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України.

У п. 22 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_3 права власності на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, а за ОСОБА_2 - права власності на автомобіль Toyota Prado 4.0, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, ОСОБА_3 фактично просила виділити їй автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, та стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості частки належного її майна у спільній сумісній власності.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №11434/16-43 від 22.12.2016 року дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1, в цінах на час проведення дослідження, без врахування проведених ОСОБА_2 поліпшень (ремонтно-будівельних робіт), згідно наданих документальних даних, становить 3 267 426,00 грн; дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 в зв'язку з проведенням ОСОБА_2 поліпшень (ремонтно-будівельних робіт) збільшилась та в цінах і станом на час проведення дослідження становить 4 776 251,00 грн. (а.с. 31-40 т. 3)

Отже, компенсація за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 становить 1 633 713 грн, що в свою чергу становить 1/2 частину від вартості спірної квартири без врахування проведених ОСОБА_2 поліпшень (ремонтно-будівельних робіт) - 1/2 частина від 3 267 426,00 грн.

При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація 1/2 частки квартири у розмірі 1507336,30 грн, оскільки останньою були заявлені саме такі позовні вимоги, а суд розглядає справу відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України у межах заявлених позовних вимог.

Разом з тим, стягуючи компенсацію різниці вартості автомобілів Suzuki Grand Vitara та Toyota Prado 4.0 у розмірі 60 650,00 грн, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Згідно із Звітом №34833185_18.12.2014_02/01/15 від 19.01.2015 року, складеного ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ», ринкова вартість автомобіля Suzuki Grand Vitara, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, без урахування ПДВ складає 145862,54 грн. (а.с. 234-249 т.1)

Відповідно до Звіту №34833185_13.01.2015_03/01/15 від 19.01.2015 року, складеного ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ», ринкова вартість автомобіля Toyota Prado 4.0, номер кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, без урахування ПДВ складає 248329,72 грн. (а.с. 204-233 т. 1)

Отже, загальна вартість двох автомобілів становить 145 862,54 грн + 248 329,72 грн = 394 192,26 грн, а 1/2 частина - 394 192,26 грн / 2 = 197 096,13 грн.

Відтак, компенсація різниці вартості автомобілів складає 197 093,13 грн - 145 862,54 грн = 51 233,59 грн.

Таким чином, рішення суду підлягає зміні в частині зобов'язання ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості належної їй у спільному сумісному майні подружжя 1/2 частки квартири (майнових прав) АДРЕСА_1 у розмірі 1 507 336,30 грн, компенсацію різниці вартості автомобілів Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, та Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, у розмірі 60 650,00 грн, а всього 1 567 986,30 грн, шляхом зменшення суми сплати з 60 650,00 грн до 51 233 грн 59 коп. та з 1 567 986,30 грн до 1 558 569 грн 89 коп.

Відповідно частин 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру компенсації, відповідно підлягає зменшенню розмір судового збору стягненого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 3654 грн до 3 561 грн 26 коп.

При цьому, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 102 грн 02 коп.

Керуючись статтями 88, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в частині зобов'язання ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості належної їй у спільному сумісному майні подружжя 1/2 частки квартири (майнових прав) АДРЕСА_1 у розмірі 1507336,30 грн, компенсацію різниці вартості автомобілів Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, та Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, у розмірі 60650,00 грн, а всього 1 567 986,30 грн, зменшивши суму сплати з 60 650,00 грн до 51 233 грн 59 коп. та з 1 567 986,30 грн до 1 558 569 грн 89 коп.

Змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду, у розмірі 3 654,00 грн, зменшивши суму судового збору з 3 654 грн до 3 561 грн 26 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 102 грн 02 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва