Справа № 405/8185/14-ц
Провадження №2/405/1444/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2012 року за нею (позивачем) було визнано право власності на 1/4 частину спадкового майна, а саме: будинку АДРЕСА_1 в ідеальній частці, а за відповідачем залишено 3/4 частини спірної будівлі, що розташована на земельній ділянці площею 531,7 кв. м., при цьому, на час розгляду зазначеної справи нею (позивачем) заявлялися вимоги про визнання за нею права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок АДРЕСА_1, однак, дані позовні вимоги були залишені без розгляду за її (позивача) заявою. Крім того, позивач зазначила, що у строк, передбачений ст.1270 ЦК України вона (позивач) звернулася до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при цьому, окрім неї (позивача), спадкоємцем першої черги є її (позивача) батько, чоловік спадкодавця та відповідач по справі ОСОБА_2 Також зазначила, що відповідно до ст.1298 ЦК України, після закінчення шести місяців з настання строку прийняття спадщини, вона звернулася до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна, однак їй (позивачу) листом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори № 1974/02-31 від 18.11.2011 року та листом № 935/02-31 від 20.06.2014 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщинуза законом на земельну ділянку, з підстав відсутності правовстановлюючих документів про належність земельної ділянки, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Крім того, позивач зазначила, що рішенням суду від 24.10.2011 року було визнано обсяг спадкового майна, а саме: 1/2 частина будинку АДРЕСА_1, та, відповідно до ст.1218 ЦК України позивач вважає, що вона має право на спадкування після смерті матері ОСОБА_4 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, а також має право на спадкування і земельної ділянки, при цьому, державний акт на земельну ділянку, площею 531,7 кв. м., виданий відповідачу ОСОБА_2, - утримується останнім. Окрім того, позивач вважає, що при переході права власності на житловий будинок, до неї перейшло право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 16,377,1218,1220-1230, 1258, 1261, 1269 ЦК України позивач просила визнати за нею право власності на 1/4 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якої встановити порядок користування земельною ділянкою або ж виділити її в натурі.

Позивач ОСОБА_1під час судового розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та в його інтересах представник ОСОБА_3 позов не визнали, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просили відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначивши на обгрунтування заперечень, що на теперішній час на підставі правовстановлюючого документу - державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26 травня 1998 року, єдиним власником земельної ділянки загальною площею 531, 7 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, є відповідач ОСОБА_2, якому, як власнику належить право користування, володіння та розпорядження зазначеною земельною ділянкою, на підставі чого вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/4 частину зазначеної земельної ділянки є незаконними, та такими, що порушують права відповідача як власника земельної ділянки.

Заслухавши позивача, заперечення проти позову відповідача та в його інтересах представника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає вимоги позивачатакими, що не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим міським відділом по реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3336.

Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого міським бюро ЗАГС м. Кіровограда, актовий запис за №1439, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її батьками в свідоцтві про народження зазначені: в графі «батько» - ОСОБА_2, в графі «мати» - ОСОБА_4, тим самим, відзначається, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, була матір'ю позивача та дружиною відповідача.

Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було визначено, що обсяг спадкового майна ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, становить 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, при цьому, зазначеним судовим рішенням встановлено, що після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 серпня 2012 року по справі №1111/6587/12, яке набрало законної сили 27.08.2012 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4. Задоволено також зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та вселення; усунено перешкоди ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом його вселення в даний будинок та передачі ключів від вхідних дверей.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1, як донька спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як чоловік спадкодавця ОСОБА_4 відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, відповідно є спадкоємцями 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, в рівних частках по 1/4 частці, що відповідає вимогам ч.1 ст.1267 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеними нормами ЦПК України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.3 ст.61 ЦПК України, слід розуміти так, що учасники цивільного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій цивільній справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Обставини, встановлені судовим рішенням, це юридичні факти (діяння та події), які судом визнані такими, що мали місце.

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 21.09.2012 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала речове право на нерухоме майно, номер запису 18289 в книзі 100, а саме: 1/4 частину будинку АДРЕСА_1.

Крім того, встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 25 жовтня 2012 року по справі №1111/6587/12 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга нотаріальна контора в м. Кіровограді про визнання права власності на спадкове майно в частині визнання права власності на земельну ділянку залишено без розгляду.

Відповідно до довідки про належність нерухомого майна №85119 від 21.09.2012 року ОКП «Кіровоградське ОООБТІ» житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 3/4 частини на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 13.10.1964 року №2-7620 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора). Акт готовності від 27.07.1977 року №479, та ОСОБА_1 1/4 частини на підставі рішення суду від 16.08.2012 року (Ленінський районний суд м.Кіровограда).

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 листопада 2016 року виділено ОСОБА_1 в натурі 1/4 частину будинку АДРЕСА_1 а саме: житловий будинок А кімната 1-3, вартістю 16 369, 75 грн., прибудову АІ частини будинку 1-2, вартістю 3 443,045 грн., прибудову а, вартістю 7 657 грн., прибудову а1, вартістю 2 719 грн., 1/2 частину вимощення ІІ, вартістю 937 грн., 1/2 частину огорожі № 2, вартістю 1372,5 грн., 1/2 частину хвіртки, вартістю 279,5 грн., 1/2 частину воріт, вартістю 992,5 грн., всього 33 770,3 грн. Виділено ОСОБА_2 в натурі 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок А кімната 1-4, вартістю 25414,33 грн., прибудову АІ кімната 1-5, частина кімнати 1-2, вартістю 11840,98 грн., 1/2 частину вимощення II, вартістю 937 грн., 1/2 частину огорожі № 2, вартістю 1372,5 грн., 1/2 частину хвіртки, вартістю 279,5 грн., 1/2 частину воріт, вартістю 992,5 грн., гараж Д, вартістю 11444 грн., оглядову яму д, вартістю 667 грн., літню кухню Б, вартістю 24022 грн., прибудову до літньої кухні сарай б, вартістю 13212 грн., сарай В, вартістю 3696 грн., сарай Ж, вартістю 316 грн., басейн Е, вартістю 3294 грн. убиральню Г, вартістю 1630 грн., всього на суму 99 117, 82 грн.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог та надати суду докази, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, враховуючи норми ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб'єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів суд, в свою чергу, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом позивач ОСОБА_1 визначила предмет позову - визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у м.Кіровограді; відповідно до 1/4 частини земельної ділянки встановлення порядку користування земельною ділянкою або ж виділення її в натурі.

Як на підставу позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та у встановлений законом строк вона подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, в подальшому вона звернулася в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку у спадковому майні, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 жовтня 2011 року визначено обсяг спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4, що становить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1, як спільного майна подружжя, спадкоємцями першої черги за законом зазначеного майна, а саме по 1/4 частині, є вона (позивач) ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16 серпня 2012 року визнано за нею (позивачем) право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі чого, до неї, як до особи, яка набула право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1, перейшло і право власності на 1/4 частину земельної ділянки за зазначеною адресою без зміни її цільового призначення право власності на яку (земельну ділянку, загальною площею 531, 7 кв.м) оформлено за відповідачем ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

З аналізу зазначеної вище правової норми, яка визначає особливості спадкування прав на земельну ділянку, слідує, що спадкування земельних ділянок здійснюється на загальних підставах, при цьому, на спадкоємців, які на будь-яких інших набувачів земельної ділянки, покладається обов'язок щодо збереження цільового призначення успадкованої земельної ділянки, що зазначається у правовстановлюючому документі власника-спадкодавця - державному акті про право власності на землю.

Особливості спадкування прав на земельну ділянку визначені у земельному законодавстві, та, зокрема, ст.80 ЗК України закріплено право громадян мати у приватній власності земельні ділянки.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України однією з підстав набуття права приватної власності на землю є перехід її у спадщину.

Відповідно до відповіді Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 за вих.№935/02-31 від 20.06.2014 року на звернення ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1, видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, у зв'язку з тим, що згідно з ст.37 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, при цьому глава 10 Розділу ІІ регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майно спадкодавцеві. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусом на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Правовстановлюючий документ про належність земельної ділянки, витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку та витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки для оформлення спадщини нотаріусу не були надані.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, не заперечувалося сторонами по справі, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26 травня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6563, ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 25 березня 1998 року №263, належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 531, 7 кв.м, розташована в АДРЕСА_1.

Інших власників зазначеної земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю, - не зазначено.

В свою чергу, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 24 жовтня 2011 року було визначено обсяг спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке складається з 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1, при цьому, судом встановлено статус зазначеного майна - як майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Будь-яке інше нерухоме майно, в т.ч. і земельна ділянка за вказаною вище адресою, не визначено як спадкове майно, яке входить до складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Крім того, відповідно до п.18-2 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 відповідно доположень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану

громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала

права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не було здійснено поділу в натурі будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності на землю відповідно до ст.78 ЗК України становить право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319 України).

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частина 2 зазначеної статті визначає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави припинення права власності визначені статтею 346 ЦК України, відповідно до якихправо власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток історії та культури; 6) викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; 7) викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на зазначене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та визначених позивачем підстав позову, враховуючи, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, власником земельної ділянки загальною площею 531, 7 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, є відповідач по справі ОСОБА_2, при цьому, підстави, визначені Законом, для припинення права власності за відповідачем на частину земельної ділянки за заначеною вище адресою відсутні, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 та відмову у зв'язку з цим в їх задоволенні.

Позивачем заявлено також вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 відповідно до 1/4 частини земельної ділянки, які є похідними від вирішення судом позовної вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/4 частину земельної ділянки за зазначеною вище адресою або володіння в натурі, крім того, позивачем під час судового розгляду справи не уточнювалися позовні вимоги в частині порядку користування земельною ділянкою, не зазначалася площа, розмір земельної ділянки, запропонований позивачем порядок користування земельною ділянкою, судом, в свою чергу, роз'яснено сторонам по справі положення ч.4 ст.10 ЦПК України, роз'яснено про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, у зв'язку з чим в задоволенні зазначених позовних вимог позивачу слід також відмовити.

Окремо судом відзначається, що положеннями ст.401 ЦК України визначено право користування чужим майном (сервітут), який може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших людей, які не можуть бути задоволені іншим способом, в силу якого (земельного сервітуту) до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право обмеженого користування чужою земельною ділянкою, а саме - тією її частиною, яка необхідна для використання будівлі (споруди) у відповідності з її призначенням (сервітут). Конкретний обсяг сервітуту визначається за угодою між спадкоємцем будівлі або споруди і спадкоємцем або іншим власником земельної ділянки.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки (ч.2 ст.402 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, приймаючи до уваги, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 залишити по фактично понесеним останньою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 61, 88. 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування земельною ділянкою, володіння в натурі, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1 залишити по фактично понесеним позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова