Справа № 286/560/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4,

представників

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить постановити рішення, яким визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, його батьком - ОСОБА_1, за його місцем поживання, а саме: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем він за місцем реєстрації - в АДРЕСА_2, не проживає. З метою оздоровлення дитини перед школою у кінці травня 2016 року він приїхав у с. Бондарі Овруцького району та забрав сина до себе. Після відпочинку на морі син відмовився повертатися до місця проживання та реєстрації відповідача. З того часу він проживає з ним, в його сім'ї. Проживають вони разом з його співмешканкою - ОСОБА_8 в двокімнатній квартирі. В квартирі створені всі умови для проживання, навчання та виховання дитини.

З 01.09.2016 син - ОСОБА_7 навчається в 1-му класі Білозерської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2. Він та ОСОБА_8 постійно цікавляться навчанням сина, відвідують регулярно батьківські збори та класні консультації. Мати ж дитини - відповідач, сином не цікавиться, до школи не приходить, не телефонує.

Він та ОСОБА_8 позивно характеризуються по місцю роботи та проживання. Орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації в своєму висновку від 01.02.2017, врахувавши ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, думку дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання його малолітнього сина - ОСОБА_7, з ним - його батьком.

Під час розгляду справи за позовом відповідача - ОСОБА_3 до нього про відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала, син повідомив свою думку щодо місця проживання, висловивши бажання проживати разом з ним, виразивши цим свою прихильність до нього.

Орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації надав висновок про проживання дитини разом з матір'ю. Він вважає, що даний висновок є упередженим, складений з недостатньо проведеною перевіркою. Крім того, необхідно врахувати і матеріальний стан сторін. Він працює та має постійний дохід, відповідач же безробітна. Він піклується і про стан здоров'я сина. Всі ці обставини свідчать про те, що він користується більшою перевагою для визначення місця проживання дитини з ним, так як він турбується про його фізичний, духовний та моральний розвиток.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Сторона відповідача щодо задоволення позову заперечує.

Представник органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області в судовому засіданні висловила думку щодо визначення місця проживання дитини з відповідачем - матір'ю.

Представник органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області вважає, що позов слід задовольнити та визначити місце проживання дитини з батьком - позивачем.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, думки представників органів опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Овруцького районного суду від 05.09.2011 шлюб між сторонами розірвано. При цьому було вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини. Сина сторін - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, було залишено на проживання з матір'ю. Спору щодо місця його проживання на той час не виникало. Орган опіки та піклування до участі у справі не залучався. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 (а.с.7), рішення Овруцького районного суду від 05.09.2011 (а.с.51).

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом не встановлено в судовому засіданні вищевказаних обставин, які б давали підстави виключити передачу дитини комусь із батьків.

Посилання представника органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області на відсутність самостійного доходу у відповідача суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки відповідач до 17.06.2016 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, молодшим сином - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним 3-х річного віку. Після досягнення дитиною 3-х років зареєстрована з 18.07.2016 в Овруцькому районному центрі зайнятості як безробітна, де отримує допомогу по безробіттю. Крім того, отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони на даний час мають належні умови для утримання та виховання сина, що підтверджується характеризуючими матеріалами, довідками з місця роботи, управління праці та соціального захисту населення, центру зайнятості, актами обстеження житлово-побутових умов проживання батьків, довідками лікарень (а.с. 8-12, 18-23, 27, 49-50, 54-58, 86-89, 100) 51,52,57,101-102 ). Причому, суд вважає, що наявність у будь-кого із сторін переваг в соціально-побутових умовах, не може бути вирішальною підставою при визначенні місця проживання малолітньої дитини.

В правовій нормі ст. 171 СК України знайшло законодавче закріплення врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зокрема, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку органу опіки та піклування Білозерської райдержадміністрації Херсонської області про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 № 01-10-75/0/17/601-18 від 01.02.2017 та з висновку органу опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини №02-25/922 від 10.05.2017 (а.с. 15-16, 83-85) вбачається, що орган опіки та піклування Білозерської райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком - ОСОБА_1. Орган опіки та піклування Овруцької райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його матір'ю - ОСОБА_3.

Зазначені висновки в черговий раз підтверджують, що на даний час обидві сторони мають належні умови для утримання та виховання сина.

В судовому засіданні безпосередньо думка дитини не вияснялася, що було вирішено ухвалою Овруцького районного суду без виходу до нарадчої кімнати. Вказану ухвалу було прийнято з врахуванням думок учасників судового розгляду та виясненням думки дитини щодо місця проживання в судовому засіданні при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала, з метою недопущення психологічного травмування малолітньої дитини повторним допитом в суді. ОСОБА_11 повідомив свою думку щодо місця проживання, висловивши бажання проживати разом з батьком, зазначивши, що з мамою він жити не хоче і втіче, так як вона його била, не давала їсти.

Вирішуючи вказаний спір, суд враховує і наступні досліджені в судовому засіданні докази.

Так, довідка - характеристика на позивача від 31.01.2017, видана Бондарівським сільським головою (а.с.48), свідчить про негативну характеристику останнього за час його проживання на території Бондарівської сільської ради Овруцького району.

Копія вироку Овруцького районного суду від 19.02.2014 (а.с.52-53) свідчить в свою чергу про притягнення позивача - ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 КК України. З описової частини вироку вбачається, що ОСОБА_1 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Судимість була погашена.

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу, що в своєму висновку органу опіки та піклування Білозерської райдержадміністрації Херсонської області про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 № 01-10-75/0/17/601-18 від 01.02.2017 (а.с. 15-16) зазначив, що ОСОБА_1, тобто позивач пояснив спеціалістам служби у справах дітей, що він забрав дитину від матері, в зв'язку з тим, що вона неналежно піклується про сина, зловживає алкоголем, б'є хлопчика. Дані факти підтверджуються свідченнями жителів с. Бондарі Овруцького району: ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14. Хлопчик спеціалістам пояснив, що не хоче повертатися до мами, так як вона його била, не давала їсти, залишала одного, не піклувалася про нього.

Однак, в судовому засіданні вказані обставини не знайшли свого підтвердження.

Так, допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 пояснили, що про ОСОБА_3, тобто відповідача, нічого поганого сказати не можна. Вона хороша мама. Не п'є, не гуляє, піклується про дітей. Діти в неї завжди охайні. Приходила з дітьми в бібліотеку за книжечками. В магазин завжди з ними приходила. Алкоголь ніколи не купувала. ОСОБА_23 до школи, водила на підготовчі заняття. Вона виживала самостійно з маленьким ОСОБА_23 після того як позивач - ОСОБА_1 залишив її без засобів до існування, забравши все з хати, на чужині. Вона сирота і він її привіз в с. Бондарі і залишив. Їй допомагали виживати всім селом, хто чим міг. В нього ж характеристика була вкрай негативна. Він зловживав алкоголем, бив дружину, навіть в стані вагітності, вів розгульний спосіб життя.

Свідок ОСОБА_21 - Бондарівський сільський голова зазначила, що позивач забрав хлопчика обманним шляхом. В сільській раді, при ній, сторони погодили, що він його поверне після оздоровлення на морі. Однак, не виконав обіцянки. У ОСОБА_3 зараз нормальна сім'я, нарікань ніяких немає.

Вказані обставини підтвердила і ОСОБА_24, яка пояснила, що працювала у центрі соціальних служб для молоді, куди і зверталася ОСОБА_3 з проханням допомогти вижити. ОСОБА_1 вона боялася. За дитиною завжди піклувалася, віддавала останнє.

Свідок ОСОБА_15 - колишня співмешканка позивача в судовому засіданні також підтвердила негативну характеристику останнього, зазначивши, що ОСОБА_1 «ніякий батько».

Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в судовому засіданні надавали показання, що ОСОБА_3 веде ненормальний спосіб життя. Із співмешканцем ОСОБА_27 зловживають алкоголем, б'ються.

Однак, показання вказаних свідків суд не може покласти в основу рішення по справі, так як ОСОБА_26 є рідною сестрою позивача, а ОСОБА_25 її колишній співмешканець. Їх показання суперечать показанням всіх інших свідків. Причому на запитання чому раніше при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала, він підтримував ОСОБА_3, підписавши лист на її підтримку, ОСОБА_25 відповів, що «треба кума підтримати».

Крім цього, суд враховує і той факт, що після судового засідання, при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала, в якому малолітній ОСОБА_23 повідомив суду, що він не бажає повертатися до мами, так як вона його била, не давала їсти і братика молодшого він не любить, хлопчик їздив до мами.

Як повідомила свідок ОСОБА_22 дитина нормально гралася і з братиком, спілкувалася з мамою. Причому їй, хрещеній мамі, він повідомив «по секрету», що тато його б'є. Той факт, що позивач налаштовує дитину проти матері, хлопчик його боїться, підтвердив той факт, що він нормально спілкувався з ними, а при ОСОБА_1 стає іншим. Була вона і свідком, що ОСОБА_1 перешкоджав спілкуванню хлопчика з матір'ю по телефону.

Факт поїздки до місця проживання позивача після судового засідання та позитивного спілкування підтверджено і фотоматеріалами.

Приймаючи рішення по справі, суд враховує і положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Також враховує і правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2445цс16 від 14.12.2016, згідно якого теж мають бути доведені виняткові обставини для розлучення дитини з матір'ю.

Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження і досліджені докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, беручи до уваги, що під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, які стали підставою для зміни місця проживання дитини її батьком (аморальна поведінка матері, відсутність піклування про дитину, що свідчить і про нещирість батька - позивача), суд не знаходить правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Водночас, суд звертає увагу сторін, що в ст.ст. 141, 157 СК України законодавець закріпив, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З метою дотримання положень принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року щодо забезпечення дітей любов'ю і розумінням, що необхідні для повного і гармонійного розвитку особистості дитини, зростання їх під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а також моральних принципів, сторони мають обов'язок будувати свої відносини на почуттях прощення, взаємної поваги та людської любові, не допускаючи ситуацій, що призводять до психологічного травмування дітей, накладаючи відбиток на їх подальшу долю.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. в доход держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовити за безпідставністю.

На рішення суду до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Л. Гришковець