Справа № 428/3678/16-ц
Провадження №2/428/400/2017
09 червня 2017р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
судді Юзефовича І.О.
при секретарі Продченко О.А.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» м. Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. недійсним, укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», стягнення судових витрат,
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ПАТ «Дельта-Банк» м. Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. недійсним, мотивуючи вимоги тим , що 21.03.2008р. між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №1203/0308/71-012, в який згідно із додатковими угодами №1 від 06.01.2012р., №2 від 24.04.2009р., №2 від 06.01.2010р., №3 від 28.04.2011р., №4 від 28.04.2011р. були внесені зміни. В подальшому Первинний кредитор свої права кредитора до позивача ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором передав до відповідача ПАТ «Дельта-Банк». Позивач ОСОБА_1 вважає, що спірний кредитний договір є недійсним з огляду на те, що він особисто не отримував кредитні кошти та крім того не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов. До того ж позивач ОСОБА_1 отримав лише кредитний договір без додатків до нього, що також є грубим порушенням закону. Тому, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду і просить суд визнати недійсним кредитний договір №1203/0308/71-012 від 21.03.2008р., укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та стягнути з відповідача судові витрати по справі.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив задовольнити позов.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додатково пояснив спірний кредитний договір є недійсним з огляду на те, що він особисто не отримував кредитні кошти та крім того ОСОБА_1 не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов. До того ж позивач ОСОБА_1 отримав лише кредитний договір без додатків до нього, що також є грубим порушенням закону. Тобто оспорюваний кредитний договір суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», тому просив задовольнити позов.
Оскільки позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 09.06.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положеннями ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.
Відповідно до п.п.19,20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Таким чином,судом встановлено, що посилання позивача ОСОБА_1 на ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме про те, що спірний кредитний договір№1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. є недійсним з огляду на те, що він особисто не отримував кредитні кошти та крім того не був ознайомлений із сукупною вартістю кредитного договору як під час його укладення так і під час зміни його умов, не знайшли не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. При цьому суд зауважує, що позивач ОСОБА_1 у період з 21.03.2008р. по 25.05.2012р. сумлінно кожного місяця здійснював погашення за вищевказаним кредитним договором, що підтверджено матеріалами справи, а отже вчинив вказаний правочин укладення оспорюваного кредитного договору, розуміючи його зміст, і докази того, що відповідач ввів в оману позивача, суду не надані. Інших доказів в обґрунтування свого позову позивачем ОСОБА_1 до суду не було надано, а отже позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» м. Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. недійсним, сторонами якого є ОСОБА_1 та первинний кредитор ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться за його рахунок.
Керуючись ст.ст. 10 , 11 , 27 , 31 , 57 , 60 , 61, 199 , 212-215 , 223, 224-226 ЦПК України , суд , -
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» м. Київ про визнання кредитного договору № 1203/0308/71-012 від 21.03.2008р. недійсним, сторонами якого є ОСОБА_1 та первинний кредитор ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», стягнення судових витрат.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що її ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання її копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя