___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6924/17
Провадження № 2-о/520/398/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1,

заінтересована особа

Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану

Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, в якій заявник просить суд встановити факт народження дитини жіночої статті ОСОБА_2, яка народилась 28 лютого 2017 року, в місті Керч Автономної Республіки Крим, Україна, від батьків, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 18 жовтня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2068 від 18.10.2016 року, матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Одеси, громадянка України; батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Крим, Україна, громадянин України.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.06.2017 року на підставі вищевказаної заяви відкрито провадження по справі.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, у заяві зазначив, що вимоги підтримує, просить суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності.

Представник Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши представлені по справі докази, суд дійшов висновку про те, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 18 жовтня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2068 від 18.10.2016 року.

Громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Одеси, громадянка України.

Громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Крим, Україна, громадянин України.

28 лютого 2017 року в місті Керч Автономної Республіки Крим у пологовому відділенні ОСОБА_3, громадянкою України, народжено дитину статі жіночою.

Відповідно до положень ст. 145-147 Сімейного кодексу України дитині визначено прізвище, ім'я та по батькові: ОСОБА_2.

На підтвердження вказаних обставин заявником надано до суду копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, виданого Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 07 березня 2017 року, серії І-АЯ №718128, запис акта про народження №231, що знаходиться на території непідконтрольній державній владі України.

Судом також встановлено, що матір дитини ОСОБА_3 зверталась до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з документами для здійснення державної реєстрації про народження дитини жіночої статі, народженої 28.02.2017 року, ОСОБА_3, згідно зі свідоцтвом про народження дитини, виданим Керченським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 07 березня 2017 року, серії І-АЯ №718128, однак Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відмовлено ОСОБА_3 у проведенні державної реєстрацій народження, відмова від 14.06.2017 року за №3951/47-42.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, як вбачається з правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі щодо окремих питань застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті58, 59 ЦПК України).

Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами 4 України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення таких у справах підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Частиною 1 статті 125 СК України встановлено, що якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоровя про народження нею дитини.

Встановлення факту народження дитини заявникові необхідне для реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини, заявник, який є громадянином України, позбавлений можливості зареєструвати місце проживання дитини та реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані із народженням дитини.

На сьогоднішній час надані заявником документи видані органами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації народження на території України, тому заявник позбавлений можливості зареєструвати народження своєї дитини іншим способом.

З наданих заявником документів слідує, що він є громадянином України, а, відповідно, повною мірою користується її захистом та перебуває під її суверенітетом.

З огляду на вказане, суд вважає, що для проведення державної реєстрації народження дитини є обєктивні перешкоди, та на підставі наданих до суду документів вважає доведеним і встановленим факт народження дитини жіночої статті ОСОБА_2, яка народилась 28 лютого 2017 року, в місті Керч Автономної Республіки Крим, Україна, від батьків, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Одеси, громадянка України; батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Крим, Україна, громадянин України

З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник та його новонароджена дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини з огляду на те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Вказане надасть можливість отримати заявникові свідоцтво про народження його дитини, виданого державним органом України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 223, 234, 256, 257-1, 259 ЦПК України, ст. 122, 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", суд,

ВИРІШИВ:

Встановити факт народження дитини жіночої статті ОСОБА_2, яка народилась 28 лютого 2017 року, в місті Керч Автономної Республіки Крим, Україна, від батьків, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 18 жовтня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2068 від 18.10.2016 року, матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Одеси, громадянка України; батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Крим, Україна, громадянин України.

Дане рішення суду є підставою для реєстрації, відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану України, факту народження ОСОБА_2, яка народилась 28 лютого 2017 року, в місті Керч Автономної Республіки Крим, Україна, від батьків, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 18 жовтня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2068 від 18.10.2016 року, матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Одеси, громадянка України; батько ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Крим, Україна, громадянин України.

Постановлене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий Калініченко Л. В.