№ 336/2070/17
провадження № 2/336/1425/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи - служба (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району) про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась 12.04.2017 р. до суду з вищевказаним позовом в якому зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 17.09.2005 р., в 2010 р. шлюб між ним було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у неї та відповідача народився син - ОСОБА_3.

Згодом відповідач створив іншу сім»ю.

З середини 2009 р. між нею та ОСОБА_2 були припинені шлюбні та сімейні відносини, вони не мешкали разом, не вели спільне господарство, проживали окремо.

Після народження дитини ОСОБА_2 забрав у неї картку на отримання грошей від держави у зв»язку з народженням дитини. А після того, як вона заблокувала картку, почав писати скарги до державних органів з нераціонального використання нею грошей та неналежного догляду за дитиною.

Після того, як вони припинили підтримувати шлюбні відносини та жити разом, відповідач звернувся до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Комунарському району із заявою про встановлення днів та годин його побачень з дитиною.

Розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської Ради № 1166р від 11.08.2009 р. були визначені ОСОБА_2 дні побачень з сином ОСОБА_4 двічі на тиждень.

Однак ОСОБА_2 на засідання ради у її присутність не з»явився, та після ухвалення рішення не з»являвся на побачення з дитиною і ніколи не телефонував.

За скаргами відповідача її неодноразово перевіряли відповідні органи та порушень не встановили.

В подальшому ОСОБА_2 взагалі зник з їх життя.

Таким чином, з середини 2009 р. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської опіки та піклування, виявляє байдужість до потреб, стану та проблем дитини, демонструє повну безвідповідальність. Відповідач не підтримує родинних відносин з сином, останній раз бачив ОСОБА_3 у віці трьох місяців.

З середини 2009 р. ОСОБА_2 жодного разу не відвідав сина, не спілкувався навіть по телефону та у дні народження, не цікавився його життям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не приймає участі в утриманні сина.

Через брак грошей у 2009 р. вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.11.2009 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_4 щомісяця у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.08.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Але ОСОБА_2 не був згоден з її позовом і намагався зменшити розмір аліментів, які були стягнуті судовим рішенням.

В 2011 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до неї та сина ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у гуртожитку.

В квітні 2013 р. син ОСОБА_4 тяжко захворів, з 12.04.2013 р. по 18.06.2013 р. знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні КУ «Запорізька міська багато профільна дитяча лікарня № 5».

Вона сповістила ОСОБА_2 про хворобу сина. Відповідач з»явився до лікарні, затіяв там сварку з нею та з персоналом і згодом пішов з лікарні, до палати сина навіть не зайшов, матеріальної допомоги на лікування не надав. Більше до лікарні не приїздив і жодного разу не телефонував, щоб поцікавитись здоров»ям сина.

За наслідками хвороби, сина ОСОБА_4 визнано інвалідом дитинства. Дитина проходить щорічно лікування в умовах стаціонару.

Посилаючись на те, що відповідач систематично свідомо нехтує батьківськими обов"язками по відношенню до дитини, та на ст..ст.141, 150, 164, 165, 180 СК України, за позовом ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4. Зазначив, що позивач створювала йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому у повній мірі не мав змоги виконувати обов»язки по відношенню до сина. Грошові кошти на утримання ОСОБА_3 не надавав, оскільки позивач відкликала виконавчий документ про стягнення з нього аліментів. Наразі він створив нову сім»ю, у якій народилась дитина, що також потребує матеріального забезпечення.

Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини - ОСОБА_3

Представники третіх осіб - служби (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради, органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до суду не з»явились, повідомлялись про розгляд справи у встановленому законом порядку, заяви про бажання приймати участь у судових засіданнях не подавали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, суд вважає, що заявлений позов обґрунтований, законний і підлягає задоволенню, виходячи з наступних установлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин:

Судом встановлено, що з 17.09.2005 року по 09.04.2010 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі (а.с.8, 19).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.7).

Стаття 51 Конституції України, а також статті 150 і 180 Сімейного кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати дитину до її повноліття.

Крім цього, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина.

Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту».

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, набула чинності в Україні з 27.09.1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали (у т.ч. і Україна), взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту інтересів малолітньої чи неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки.

Так, відповідно до частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню.

Аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В пункті 16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу.

Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З наданих позивачем письмових доказів судом встановлено, що відповідач свідомо тривалий час нехтує батьківськими обов»язками до відношенню до сина ОСОБА_4, не приймає участі в житті дитини, не спілкується з сином, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує матеріально.

Так, згідно довідки Запорізької спеціалізованої школи з поглибленим вивченням іноземної мови № 7 ЗМР від 03.04.2017 р. малолітня дитина ОСОБА_3 навчається в школі з 2016 р., з початку навчального року його батько ОСОБА_2 школу і батьківські збори не відвідував, питанням навчання та виховання свого сина не займався.

З довідки дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 188 судом встановлено, що ОСОБА_3 був вихованцем закладу у період з 01.09.2011 р. по 31.05.2016 р., за цей період відповідач жодного разу не з»явився до садка, батьківські збори не відвідував, з вихователями з приводу виховання сина не спілкувався.

Відповідно до довідки КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» малолітньою дитиною ОСОБА_3 опікується мати - ОСОБА_1, дитина інвалід дитинства з 2013 р., на планові медичні огляди, обстеження, при викликах лікаря додому, з дитиною знаходиться мати, яка виконує всі рекомендації лікарів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.11.2009 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04.02.2010 р., з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з 04.08.2009 р. (а.с.13, 14).

22.04.2013 р. постановою державного виконавця виконавчий лист про стягнення аліментів повернений без виконання на підставі заяви стягувача (ас.15).

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір чи батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Відповідно до ч.ч.4 та 5 ст.19 СК України у розгляді справи щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини обов'язкову участь приймає орган піки та піклування, який надає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору.

З цих підстав районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, надала до суду письмовий висновок № 10/01-34/0386 від 09.06.2017 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3.

Вказаний висновок зроблено на підставі вивчених третьою особою доказів.

За встановлених в процесі розгляду справи обставин, суд погоджується з цим висновком щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він належним чином вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору інтересів малолітнього ОСОБА_3 відносно якого ОСОБА_2 тривалий час не виконуючи покладених на нього законодавством обов»язків, по досягненню дитиною повноліття буде мати низку прав.

При вирішення справи судом враховано положення ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, згідно якої дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Так, ОСОБА_2 отримавши Розпорядження голови Комунарської районної адміністрації № 1166 р від 11.08.2009 р. про встановлення порядку у вихованні малолітнього ОСОБА_3, жодним чином його не реалізував, з дитиною не контактував.

Навпаки, всупереч інтересам дитини звернувся до суду з позовом про визнання сина ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с.20-21).

Досліджені судом письмові документи, наявні в матеріалах справи, є безумовними доказами винної поведінки ОСОБА_2, які свідчать про його злісне ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_4, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 88, 58-62, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи - служба (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району) про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця м.Запоріжжя.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Дмитрюк