Справа № 172/910/16-ц
Провадження № 2/172/5/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2017 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді - Філіппова Є.Є.

секретаря - Лук'яненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна придбаного за час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна придбаного за час шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 22 лютого 2003 року по 18 червня 2015 року. Від спільного проживання мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу в 2006 році придбали житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. Правовстановлюючі документи виготовлені на відповідача. На даний час, у зв"язку з неправомірними діями відповідача, який ображає, принижує та не дає можливості позивачці нормально проживати у спірному будинку, виникла необхідність розподілу даного домоволодіння. В добровільному порядку провести розподіл майна відповідач не бажає.

В зв'язку з чим, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, пояснивши суду, що спірний будинок дійсно був придбаний за час шлюбу, однак не за сумісні кошти подружжя, а за кошти які надали батьки.

Суд, враховуючи пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами з ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст. 61 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, 22 лютого 2003 року по 18 червня 2015 року, що підтверджується рішенням суду про розірвання шлюбу. (а.с.4).

Від спільного проживання мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.09.2005 року ОСОБА_3 придбав житловий будинок з господарчими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.18).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, будинок який розташований АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.15).

Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

За приписами ст.ст.60-63,68 СК України, будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Визначаючи обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, обов'язково слід встановлювати правовий режим його належності подружжю загалом або дружині/чоловікові окремо в контексті положень ст.ст.57,58 СК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила суду, що будинок був придбаний під час шлюбу за кошти батьків, а саме її батьки дали 1 000 доларів США (еквівалент 5000 грн), а інші кошти дала мати відповідача ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3 під час судового засідання повністю підтвердив пояснення позивача та додав, що 3000 доларів США за придбання вказаного будинку сплатила його мати, а 1 000 доларів США (еквівалент 5000 грн) йому в борг надали батьки позивача, після того, як продали атомобіль, які він відповідно до договору відав продавцю будинку ОСОБА_7 що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 21.12.2005 року

Допитана під час судового засідання свідок ОСОБА_6, пояснила, що дійсно будинок був придбаний під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, однак зазначила, що гроші на придбання цього будинку для сина в розмірі 2500 а потім ще 500 доларів США надала вона, ці гроші вона отримала від продажу належного їй будинку по АДРЕСА_2, всі дії щодо придбання вказаного будинку та його оформлення вчиняла вона та її син, невістка, позивач по справі, участі у цих діях не приймала. Крім того вказала, що батьки позивача після того як продали автомобіль дали 1 000 доларів США (еквівалент 5000 грн).

Допитаний під час судового засідання свідок ОСОБА_7, пояснив, що він дійсно за договором купівлі-продажу продав будинок. Покупцем цього будинку був відповідач по справі ОСОБА_3 Під час перемовин щодо продажу будинку та під час укладення угоди він спілкувався з ОСОБА_6 та ОСОБА_3, позивачку жодного разу не бачив . Гроші за будинок у сумі 2500 доларів США йому передавала мати відповідача ОСОБА_6, а потім ще 1 000 доларів США (еквівалент 5000 грн) йому передав ОСОБА_3

Сторонами в особі їх уповноважених представників не заперечується факт придбання спірного майна під час шлюбу. Позивач та його представник не надала доказів на підтвердження придбання вказаного за сумісні кошти подружжя.

Натомість, представником відповідача, надано копії документів з яких вбачається, що дійсно мати відповідача продала свій будинок та мала можливість надати своєму сину гроші на придбання будинку.

Згідно з п.п.24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК України).

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям в їх сукупності.

Таким чином, аналізом вказаних норм в їх сукупності суд приходить до висновку, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справах № 6-2641цс15 та №6-2696цс15.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60-61,68-70 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 15-16, 368, 372 ЦК України,ст.10, 57-60, 88, 209-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна придбаного за час шлюбу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Філіппов Є.Є.