УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, та дідусем, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, який уточнили в ході розгляду справи та остаточно просили:

- зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- повідомляти про: місце фактичного проживання сина та місце реєстрації проживання дитини; місце відвідування сином дошкільного навчального закладу; місце відвідування дитиною комунального закладу охорони здоров'я чи іншого лікувального закладу або лікаря; засоби зв'язку з мамою дитини для отримання інформації про дитину;

- у разі зміни місця проживання та перебування дитини негайно повідомляти про такі зміни;

- визначити наступні способи участі у вихованні дитини - ОСОБА_7 особисте спілкування: побачення дитини з ОСОБА_5, не рідше двох разів на тиждень - один день з понеділка по п'ятницю та на вихідні з п'ятниці по неділю, з п'ятниці на суботу, та з суботи на неділю; спілкування з дитиною ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, дідом та онуком в присутності матері не рідше трьох разів на тиждень по одній годині кожного разу; в день побачень ОСОБА_5 з онуком право забирати дитину з дому/дошкільного навчального закладу/шкільного навчального закладу особисто; на час перебування батька ОСОБА_4 в місті Харкові побачення з дитиною не рідше двох разів на тиждень;

- зобов'язати відповідача за два дні до зустрічі ОСОБА_5 з дитиною, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування, навчання, проживання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин;

- зобов'язати відповідача за два дні до зустрічі ОСОБА_4 з дитиною, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця перебування, навчання, проживання дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. Позивачі - батько дитини ОСОБА_8 та дідусь ОСОБА_5, починаючи з народження ОСОБА_7 приймали активну участь у його забезпеченні, зокрема, позивачем оплачувалось перебування дитини у дитячому садку при школі ОСОБА_11, завдяки чому ОСОБА_4, який проживає за межами України, мав змогу щоденно отримувати інформацію про сина від вихователів школи та бачити дитину через мережу Інтернет. Дідусь також мав можливість спілкуватися з онуком, приносити подарунки, та отримувати інформацію про розвиток дитини.

Посилаючись на те, що у 2015 році посеред навчального року бабуся дитини ОСОБА_9 забрала ОСОБА_7 з дитячого садочку разом з документами, на їх думку, з метою обмеження спілкування дитини з батьком та дідом, а у лютому 2015 року відповідач вимкнула телефон, після чого ОСОБА_4 не мав змоги зв'язатися з матір'ю дитини та був вимушений вчиняти дії по розшуку сина, у зв'язку із чим позивачі просили задовольнити позов.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня

2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_5 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено спосіб участі ОСОБА_5 у спілкуванні з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні шляхом надання побачень у першу суботу кожного місяця з 10-00 год. до 12-00 год. та третю неділю кожного місяця з 15-00 год. до 17-00 год. у присутності матері ОСОБА_6 або бабусі ОСОБА_9

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_10 задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня

2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_5 змінено - визначено спосіб участі ОСОБА_5 у спілкуванні з онуком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та у його вихованні шляхом надання побачень у першу, третю суботу місяця з 10.00 год. до 12.00 год., та другу, четверту неділю місяця з 15.00 год. до 17.00 год. у присутності матері - ОСОБА_6

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня

2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 змінено в частині мотивів та обґрунтування відмови у позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються тільки в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5, а тому в іншій частині судом касаційної інстанції на предмет законності й обґрунтованості не перевіряються.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є рідним дідом ОСОБА_7 та відповідно до приписів ст.257 СК України має право спілкуватись з онуком та брати участь у його вихованні, проте відповідач чинить йому перешкоди, а тому дійшов висновку про визначення способу участі діда ОСОБА_5 у вихованні онука ОСОБА_7, шляхом надання побачень у першу суботу місяця з 10-00 год. до 12-00 год. та третю неділю місяця з 15.00 год. до 17.00 год. у присутності матері - ОСОБА_6 або бабусі ОСОБА_9

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в цій частині, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахував висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради № 249 від 15 квітня 2016 року, яким встановлено порядок участі ОСОБА_5 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_7, визначивши час: 1, 3 суботу місяця з 10-00 год. до 12-00 год. та 2, 4 неділю місяця з 15-00 год. до 17-00 год. у присутності матері ОСОБА_6 (а. с. 98-99, т. 1), дійшовши обґрунтованого висновку про визначення способу участі ОСОБА_5 у спілкуванні з онуком та його вихованні саме відповідно до вказаного висновку, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що вказане рішення компетентного органу суперечить інтересам дитини.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 липня

2016 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

В.М. Коротун