Справа №: 398/5325/15-ц
провадження №: 2/398/76/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"07" червня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Бугайченко Т.А. за участі секретаря Величко Т.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про відшкодування шкоди заподіяної затопленням квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3, в якому просять стягнути з відповідача на їхню користь 32950 грн 78 коп в рахунок відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири, 1000 грн моральної шкоди та судові витрати. Свої вимоги мотивують тим, що їм та їхній донці ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Донька фактично у квартирі не проживає та нею не користується. В кінці вересня 2015 року відповідачем, який більше 20 років постійно проживає над ними поверхом вище в квартирі АДРЕСА_2, проводились роботи по облаштуванню квартири автономним опаленням, в ході чого відповідачем було встановлено крани на трубах у квартирі , справність яких перевірена не була. В результаті цього 06 жовтня 2015 року під час подачі води в систему централізованого опалення через встановлені ним крани відбувся витік води . З вини відповідача в результаті затікання води з квартири № 95 в їхній квартирі пошкоджено стелю та стіни в залі та спальні, пошкоджено шпалери в цих кімнатах, має місце замокання електропроводки. Розмір збитків відповідно до зведеного кошторису розрахунку ремонтно-відновлювальних робіт становить 32 950 грн 78 коп, в тому числі 400 грн вартості робіт по складанню кошторису. Відповідач від відшкодування завданої шкоди у добровільному порядку відмовляється , тому за захистом своїх прав вимушені звернутись до суду.

Ухвалою суду від 10 березня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача була залучена ОСОБА_4 (а.с. 98-99).

В судовому засіданні 23.02.2016 року позивачі позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. ОСОБА_2 пояснив, що про затоплення своєї квартири він дізнався від своєї сусідки. Коли прийшов додому, виявив, що сталось затоплення всіх трьох кімнат, всі стіни, коври та всі речі, зокрема, кондиціонер та люстра у вітальні були мокрими. В деяких місцях повідставали шпалери та повиступали темні плями на стелі. Згодом з»ясувалось, що затоплення сталось з квартири № 95 через прорив крана Маєвського, тобто крана через який спускається повітря з системи опалення. Напередодні, працівниками ЖЕКу було розміщено оголошення про те, що 08.10.2015 року буде перевірятись система опалення, але чомусь її почали перевіряти саме 06.10.2015 року. Для складання акту працівників ЖЕКу запросили через деякий час, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовився дивитись наслідки затоплення та відшкодовувати завдані збитки. У подальшому ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, подав заяву з проханням розглядати справи без його участі (а.с. 87).

ОСОБА_1 пояснила, що у травні 2015 року вона з чоловіком зробили ремонт своєї квартири, але жодні докази здійснених витрат на ремонт у неї відсутні. У день затоплення її вдома не було. Про затоплення квартири дізналась 20 жовтня 2015 року, коли повернулась з Білорусії. Внаслідок затоплення в її квартирі були мокрі всі стіни, коври, постільна білизна, також сталось залиття кондиціонеру. Відповідач відмовився оглянути її квартиру та відшкодувати шкоду, тому 22.10.2015 року вона звернулась в КП «Житлогосп» з проханням скласти акт про затоплення. Але з інфомацією, зазначеною в акті, вона не згодна, оскільки вона не відповідає фактичним збиткам.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив, що власником квартири АДРЕСА_2, являється його донька ОСОБА_4 Він фактично здійснює нагляд за цією квартирою та іноді в ній проживає. За його вказівкою в квартирі встановлювалось індивідуальне опалення. Всі роботи здійснювались 02 жовтня 2015 року ФОП ОСОБА_6, але система опалення не перевірялась, оскільки в ній не було води. З оголошення КП «Житлогосп» йому було відомо, що система опалення в будинку буде перевірятись 08.10.2015 року. Не заперечує того факту, що дійсно затоплення квартири позивачів сталось через витік води з крану Маєвського в квартирі АДРЕСА_2. Але своєї вини в цьому не визнає та вважає, що відповідальність повинен нести ФОП ОСОБА_6, з яким було укладено договір на демонтаж приладів центрального опалення та встановлення індивідуального опалення. Також пояснив, що фактично договір на встановлення індивідуального опалення було оформлено заднім числом, після затоплення та акт здачі-прийняття виконаних робіт ним не підписувався. Його донька договір на встановлення індивідуального опалення не підписувала та індивідуальне опалення у її квартирі він встановлював за власні кошти, але за погодженням з донькою . Працівниками ЖЕКу було здійснено оголошення про те, що систему опалення будуть перевіряти 08 жовтня 2015 року, про це знали всі мешканці будинку, але чомусь воду в систему опалення подали 06 жовтня 2015 року, у зв»язку з чим і сталось затоплення.

Забезпечити явку в судове засідання відповідача ОСОБА_4 та з»ясувати її позицію з приводу заявлених позивачами вимог застосованими судом засобами не представилось можливим (а.с. 88, 132-142).

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилась, надіслала заяву з проханням розглядати справу без її участі, самостійних вимог до відповідача не має (а.с.70).

Третя особа ФОП ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він на підставі договору від 06 жовтня 2015 року про надання послуг займався демонтажем системи опалення та встановленням індивідуального опалення у квартирі АДРЕСА_3. Безпосередньо роботу виконували наймані ним працівники. Підтвердив той факт, що дійсно затоплення сталось через несправність крану Маєвського, але фактично це сталось через те, що господаря квартири не було вдома. Коли його працівниками були здійснені всі роботи щодо встановлення індивідуального опалення, води у системі опалення не було та перевірити роботу ситеми не було можливості. Після здійснення всіх необхідних робіт, зі сторони ОСОБА_3 ніяких претензій не було. Роботи по встановленню індивідуального опалення проводились за вказівкою ОСОБА_3 та на підставі договору, укладеного з ним. Без води кран Маєвського перевірити не можливо і в обов»язки його працівників не входить контролювати дату подачі води , оскільки це не передбачено договором. Він не визнає того, що затоплення квартири позивачів сталось через дефекти роботи його працівників. Про затоплення він знав у той же день, коли це сталось, його працівники дійсно виявили, що затоплення сталось через витік води із крану Маєвського у квартирі АДРЕСА_3, оскільки кран не був закритий. А коли кран закрили вода перестала текти. Також витік води міг статись через брак крану Маєвського, який міг допустити завод-виробник.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на другому поверсі. Їй відомо, що затоплення сталось з вини ОСОБА_3, у той день він затопив усі квартири.

Заслухавши пояснення позивачів, ОСОБА_3, його представника, ОСОБА_6 , показання свідка ОСОБА_7, вивчивши подані сторонами докази , суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 на праві спільної приватної власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 8)

Відповідно довідки КП «Житлогосп» в квартирі АДРЕСА_4 проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 36)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право власності на спадщину , квартира АДРЕСА_5, з якої сталось затоплення , належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 (а.с. 89-94)

06 жовтня 2015 року відбулось затоплення квартири АДРЕСА_6, внаслідок витоку води з крану Маєвського у квартирі АДРЕСА_3. Вказані обставини визнані сторонами та в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Напередодні затоплення у квартирі АДРЕСА_3 , ФОП ОСОБА_6 за вказівкою ОСОБА_3 були здійснені роботи по демонтажу приладів центрального опалення та по встановленню індивідуального опалення, зокрема, і по встановленню крану Маєвського.

Договір на виконання робіт та надання послуг від 06 жовтня 2015 року і акт здачі- прийняття виконаних робіт ОСОБА_4 не підписувала (а.с. 61-62).

ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 не проживає, а здійснює догляд за нею за вказівкою своєї доньки.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, ч. 2 вказаної статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу вказаних норм закону витікає, що обов'язковою умовою виникнення зобов'язання відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди є вина особи, яка її завдала. Отже, підставами відповідальності є протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також вина завдавача шкоди.

Тобто цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Під час вирішення спору про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, суд повинен з'ясувати: що стало причиною залиття, хто в цьому винен, тобто в результаті чиїх дій (бездіяльності) це сталося, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) та спричиненою шкодою, розмір збитків.

Частиною 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 цієї статті вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В розумінні ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторонам у справі судом було роз»яснено обов»язок надання доказів та наслідки їх ненадання (а.с. 77, зворотний бій).

Крім того судом неодноразово було запропоновано сторонам призначити у справі будівельно-технічну експертизу та роз»яснено наслідки не заявлення вказаного клопотання , на що ОСОБА_1 повідомила , що ні вона, ні її чоловік не мають коштів на проведення такої експертизи, крім того, на підтвердження розміру завданої шкоди, ними було надано зведений кошторис ремонтно-відновлювальних робіт її квартири, який просила суд прийняти як доказ розміру завданої їм шкоди. ОСОБА_3 від проведення вказаної експертизи також відмовився, посилаючись також на відсутність коштів.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується й розпоряджається своїм майном за своїм розсудом, однак відповідно до частини 4 наведеної норми - власність зобов'язує, не можна використати право власності на шкоду правам громадян, що припускає відповідальність власника за неналежне використання своїх прав.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати належне йому майно. Відповідно до вимог ст.ст. 177,179 Житлового кодексу України - громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного обладнання, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 власник і наймач квартири зобов'язаний не допускати виконання робіт і інших дій, які спричиняють псування приміщень, приладів, обладнання будинку, порушують умови проживання громадян, слід додержувати вимоги нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил.

Відповідно до п. 18 цих Правил, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної та іншої безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

В п. 41 Правил користування тепловою енергією зазначено, що споживач несе відповідальність за технічний стан, обслуговування та експлуатацію системи теплоспоживання, яка знаходиться в межах його експлуатації ; самовільне переобладнання системи теплоспоживання; витікання теплоносія через несвоєчасне усунення пошкоджень на власних теплових мережах та системі теплоспоживання.

З врахуванням наданих сторонами пояснень, встановлених у судовому засіданні обставин та зазначених вище норм закону, відповідальність за витік води із системи опалення у квартирі АДРЕСА_3, має нести її власник ОСОБА_4

Разом з тим, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Так, надаючи оцінку доказам суд не приймає до уваги як доказ акт обстеження технічного стану на предмет затоплення (а.с. 11), оскільки він складений з порушенням вимог п. 2.3.6 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2006 р. № 76 та Додатку № 4 до нього, а саме не зрозуміло ким було проведено обстеження, відсутні підписи членів комісії, він не містить підписів мешканців квартири № 91 та № 95 будинку № 16 по вул. 20 років Жовтня в м. Олександрії, також він був складений через значний період часу після затоплення.

Також суд не приймає до уваги зведений кошторис - розрахунок ремонтно-відновлювальних робіт (а.с. 12-34), оскільки на час надання вказаного кошторису ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України попереджена не була та згідно даних Державного реєстру атестованих судових експертів до вказаного реєстру не включена.

А клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи з метою визначення вартості завданих збитків сторони , незважаючи на неодноразові відповідні роз»яснення суду, не заявили.

Отже належних доказів на підтвердження дійсної вартості завданої шкоди затопленням, суду не надано, тому законні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт затоплення квартири АДРЕСА_1, внаслідок витоку води з крану Маєвського у квартирі АДРЕСА_3. Вказані обставини визнані сторонами, які були допитані в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків.

Позивачам внаслідок залиття квартири було завдано моральної шкоди, що полягала у порушенні нормальних життєвих зв'язків, що потребує додаткових зусиль для приведення свого життя у звичайний стан та у зв"язку з чим вони вимушені були звертатись до суду.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння позивачам моральних страждань підтверджено, це пов"язано із незабезпеченням ОСОБА_4, як власником квартири, належного технічного стану обладнання та недотримання правил безпеки.

Позивачі оцінили заподіяну їм моральну шкоду в грошовій сумі - 1000 грн. і при цьому виходили з того, що зазнали негативних емоцій та переживань внаслідок пошкодження майна і неможливість ним нормально користуватись, порушення звичного способу життя, необхідість докладання додаткових зусиль для приведення його в нормальний стан, у своєму похилому віці були вимушений страждати через незручності, що ускладнило стан здоров"я.

Згідно з п. 9 вказаної Постанови Пленума ВСУ розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуються вимоги розумності та справедливості, характер й обсяг страждань, яких зазнали позивачі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині, та стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачів по 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відповідно до задоволених вимог суд покладає на відповідача ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 3,10,11,60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 500 грн моральної шкоди , та по 243 грн 60 коп судового збору.

В задоволенні вимог до ОСОБА_3 та у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, - протягом того ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Бугайченко