Справа № 333/2845/16-ц
Провадження № 2/333/101/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним(удаваним) та застосування наслідків удаваного правочину та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним(удаваним) та застосування наслідків удаваного правочину.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус ЗМНО ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення.

Позовні вимоги первісного позову ґрунтуються на приписах ст. 235 ЦК України і обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 25.12.2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, хоча фактично між сторонами склалися боргові зобовязання за розпискою. Під час укладення договору купівлі-продажу між сторонами була усна домовленість про те, що після повернення суми боргу, відповідач поверне квартиру у власність позивача. Посилаючись на зазначене просить суд визнати недійним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений 25.12.2013 року приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6 в силу його удаваності, визнавши його договором позики.

Зустрічна позовна заява мотивована приписами ст. ст. 317, 319, 383 ЦК України і обґрунтована тим, що ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_7 проживають у ній, добровільно звільнити квартиру відмовляються, чим перешкоджають йому у користуванні квартирою. Посилаючись на зазначене, просить суд усунути ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власною квартирою, шляхом виселення ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_7 з займаної ними квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та подальшого зняття з реєстрації за вказаним місцем проживання.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які у судовому засіданні первісний позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. У судовому засіданні, що відбулося 27.04.2017 року позивач ОСОБА_4 підтримав доводи, зазначені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірив представляти адвокату ОСОБА_3, яка у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях на позовну заяву, зустрічний позов просила задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні, що відбулося 11.01.2017 року відповідач ОСОБА_5 підтримав доводи, викладені у зустрічній заяві.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. У судовому засіданні, що відбулося 01.02.2017 року третя особа надала пояснення, з яких вбачається, що договір купівлі-продажу був укладений відповідно до вимог цивільного законодавства, вона його посвідчувала. Зазначила, що процедура укладена правочину однакова у кожному випадку, тобто сторони приходить до нотаріусу, знайомляться с умовами договору, сплачують необхідні розрахунки. Всі розрахунки в даному випадку були проведені через банківську установу. Ніяких перешкод при укладені правочину на той час не було. До неї сторони зайшли вже с готовим проектом договору, відповідали на питання чи добровільно вони підписують, чи дієздатні, чи адекватно оцінують. Все підписувалося добровільно. На її питання чи добровільно вони укладають договір, чи був зроблений розрахунок, чи отримали гроші, відповіді були позитивні. Банківська установа надала їй довідку про те, що був проведений розрахунок.

Третя особа ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала первісний позов та просила суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, допитавши свідків, взявши до уваги пояснення, надані сторонами по справі у попередніх судових засіданнях, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за № 1977.

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.12.2013 року № 15384686, за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (форма власності приватна, частка 1).

Відповідно до квитанції № 4456 від 25.12.2013 року ОСОБА_5 перерахував на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 215 343 грн. через Олександрівське відділення ПАТ «ОСОБА_8 кредит Дніпро». Призначення платежу» внесення коштів на поточний рахунок за придбання квартири, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. № 15-б. кв. № 6.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини .

Тобто, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

В той же час, для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач ОСОБА_4 посилався на те, що договір купівлі-продажу спірної квартири було оформлено з метою приховати договір позики та фактично він мав забезпечити його боргове зобов'язання перед відповідачем. Посилаючись на приписи ст. 235 ЦК України, просив задовольнити позов.

Відповідач удаваність угоди заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При укладені договору купівлі-продажу сторони підтвердили, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину( п.6 договору).

Зазначені обставини підтверджують, що між сторонами досягнуто згоди по всім істотним умовам, а саме: визначено предмет договору, об'єкт купівлі - продажу, ціну, а також дотримано форми договору купівлі - продажу, що відповідає статтям 655 - 657 ЦК України.

Із змісту договору вбачається, що волевиявлення сторін було направлено, саме, на укладення договору купівлі - продажу квартири.

Наявність між сторонами інших правовідносин, в тому числі боргових зобовязань до, чи після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ніяким чином не впливає на його недійсність.

Крім того, суд приймає до уваги те, що наявність у боржника ОСОБА_4 розписки, яка була надана ним до матеріалів цивільної справи як доказ того, що між сторонами існували боргові зобовязання, та оригінал якої був наданий його представниками і оглянутий судом у судовому засіданні 11.01.2017 року, виключає існування між сторонами боргових зобовязань за нею на теперішній час, оскільки її оригінал зберігається у боржника, а не у кредитора. Окрім того, відповідач ОСОБА_5 не визнав дійсність цієї розписки та пояснив суду, що між ними на теперішній час існують боргові зобовязання за розпискою від 27.11.2015 року і за нею існує борг у розмірі еквівалентному 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ст. 186 ЦПК зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути оголошений і досліджений у відкритому судовому засіданні тільки за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Судом, за клопотанням представників позивача,були досліджені аудіо записи, які свідчать про те, що між невстановленими особами велися розмови щодо погашення боргу за розписками за рахунок продажу кварти, адреса якої не зазначалася, про порядок отримання грошових коштів у борг, однак, суд оцінює їх критично, в силу того, що вони не мають відношення до предмету спору.

Окрім того, судом, за клопотанням представників позивача були допитані свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14, але їх показання суд оцінює їх критично, так як жоден з них не був присутній під час укладення договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року, а обставини, які вони повідомили суду не мають відношення до предмету спору, а лише підтверджують наявність між позивачем та відповідачем боргових зобовязань.

Пояснення свідка ОСОБА_8 суд не приймає до уваги, оскільки його пояснення не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Всупереч вимог ст. ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України позивачем не були доведені у встановленому законом порядку ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Несплата відповідачем комунальних платежів за утримання квартири, навіть за умови доведеності цих обставин, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує. А тому, негативні наслідки від неутримання майна несе власник майна, яким у спірному випадку виступає відповідач.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими, недоведеними і не підлягають задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_5 підлягає повному задоволенню, так як він є законним власником спірної квартири і відповідно до вимог ст. ст. 317, 319, 383 ЦК України має право використовувати її на власний розсуд, а проживання у ній сторонніх осіб, які не є членами сімї власника житла, створюють перешкоди власнику у реалізації його законних прав.

Відповідно до умов п.13 договору купівлі-продажу від 25.12.2013 року позивач зобовязався у строк до 25.03.2014 року передати квартиру відповідачу для вільного користування і безперешкодного володіння нею, але взятий на себе обовязок не виконав, у звязку з чим відповідач і звернувся до суду захистом свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним (удаваним) та застосування наслідків удаваного правочину відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_5 перешкоди у користування квартирою шляхом виселення ОСОБА_4, ОСОБА_7 з займаної ними квартири АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Б. Кулик