Справа № 517/534/16-ц н/п2/517/22/2017
Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 р. смт.Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Гончар І.В. при секретарі - Заболотній Л.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника Захарівської селищної ради Хохлової О.І.

представника ГУ Держгеокадастру в Одеській області Заболотного М.В.

представника Захарівської РДА в Одеській області Бондарчука С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, ГУ Держгеокадастру в Одеській області про вирішення земельного спору, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про вирішення земельного спору. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним, Вона ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 0, 250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) та ділянка площею 0,423 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться у с. Майорське Захарівського району Одеської області. У 2014 році виник сусідський конфлікт між позивачкою та мешканцем с.Майорське - ОСОБА_7 з приводу незаконного використання ним землі за межами своєї ділянки. В результаті його протиправних дій заораний водостік частини села, заорюється дорога, знято межові знаки зі своїх ділянок та встановлено загорожу, яка виходить за границі ділянки, понівечено дерева. За переконанням позивачки відповідач вийшов за межі своєї ділянки, на що вона неодноразово зверталася до органів місцевого самоврядування, а саме до посадовців Захарівської селищної ради з приводу вищевказаних порушень та їх усунень, але перевірку землевпорядником Захарівської селищної ради було проведено формально, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, та пояснила, що в відповідача є рішення селищної ради про відведення земельних ділянок, відповідного до чого ним було отримано свідоцтво про право власності, коли відповідачем було встановлено огорожу, то позивачка зруйнувала її, бо на її думку вони вийшли за межі своєї ділянки та перекрили водостіх.

Представник Захарівської селищної ради Хохлова О.І., суду пояснила, що позовну вимогу, щодо зобов'язання Захарівської селищної ради перевірити виконання вимог проектів землеустрою в частині використання площ земельних ділянок та правильності встановлення огорожі не визнає, дане питання не відноситься до компетенції селищної ради. Що стосується встановлення межових знаків на земельній ділянці належній ОСОБА_7, то вони в натурі на місцевості не виносилися, тому конкретно відповісти на питання чи вийшов відповідач за межі своєї ділянки неможливо, поки дані межові знаки не буде винесено в натурі на місцевості.

Представник ГУ Держгеокадастру в Одеській області Заболотний М.В., суду пояснив, до ГУ Держгеокадастру в Одеській області та Захарівського відділу звернень від громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не надходило та не приймалося жодних рішень, тому вимога позивача є необгрунтованою та безпідставною. Відповідно до акту прийому передачі межових знаків громадяни ОСОБА_1 і ОСОБА_7 їх отримали, але ні в кого їз них дані межові знаки в натурі не виносилися. Тому, на його думку сторонам дійсно потрібно звернутися до відповідної організації для встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості).

Представник Захарівської районної державної адміністрації Одеської області, суду пояснив, що згідно схеми с. Майорське 1968 року водостік біля земельної ділянки належної ОСОБА_7 відсутній, а згідно схеми проходить біля належної земельної ділянки ОСОБА_1 Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1491 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 04 лютого 2015 року підписаного замовником ОСОБА_7, власниками суміжних ділянок гр.ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 та головою Фрунзівської селищної ради ОСОБА_9, межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, площею 0, 1491 га, наданої гр.ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства, в натурі ( на місцевості) співпадають з існуючою огорожею ( металева сітка) і за бажанням власника, відповідно до абзацу п.3.8 « Інструкції про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 391/17686 від 16.06.2010 року, межовими знаками встановленого зразка не закріплюються. В якості межових знаків виступають поворотні точки наявної огорожі , відповідно наведені маркувальною фарбою.

Відповідно до ст.ст. 106, 107 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до Інструкції про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється при повній ( частковій) втраті в натурі ( на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками ( користувачами ) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка належна ОСОБА_1 не є сусідньою ( суміжною) із земельною ділянкою належною ОСОБА_7, тому факт порушення права ОСОБА_10, як власника сусідньої ( суміжної) ділянки відсутній. Відповідно до ст.158 ЗК України визначені органи, що вирішують земельні спори. За частиною 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Частиною 3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок , що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до ст.ст. 106, 158 ЗК України спір про встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, що перебувають у власності користуванні громадян, не підвідомчий суду. Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК України, суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно роз'яснення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Враховуючи вище наведене, а також те, що будь - якого рішення органу місцевого самоврядування щодо вирішення спору між сторонами відносно встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок немає, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Керуючись ст.ст.10,11, 209,212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 106,107,158 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області, ГУ Держгеокадастру в Одеській області про вирішення земельного спору - відмовити. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: