Справа № 755/9260/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в м.Києві ,Національної поліції України, Прокуратури міста Києва , Генеральної прокуратури України, третя особа: Державна казначейська служба України про солідарне відшкодування моральної школи завданої невиконанням рішення суду,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, прокуратури міста Києва , Генеральної прокуратури України, третя особа: Державна казначейська служба України про солідарне відшкодування моральної школи завданої невиконанням рішення суду мотивуючи свої вимоги тим, що 03.03.2016 року приблизно о 12 годині за адресою: м. Київ вул. Райдужна 3Б, на нього було здійснено збройний напад трьома невідомими особами.

04.03.2016 року Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві за фактом скоєння злочину було розпочато кримінальне провадження № 0003033 за ч.4 ст. 296 КК України.

Не погоджуючись з кваліфікацією кримінального правопорушення 31.03.2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва позивачем було подано скаргу на бездіяльність Дніпровського УП ГУ національної поліції у м. Києві, що полягала у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 171, ч.4 ст. 345-1, ст. 348-1, ст. 400 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року скаргу було задоволено.

Однак відповідачами ухвалу суду виконано не було. Протиправними діями відповідачів позивачу спричинено значної моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав.

В ході судового розгляду судом були виключені з числа учасників процесу були виключені Дніпровське УП ГУ національної поліції у м. Києві та Київська місцева прокуратура №4 так як зазначені учасники не мають статусу юридичної особи.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги з обставин викладених в позовній заяві та в подальшому в наступні судові засідання не з'являвся, надавши до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів Національної поліції України, прокуратури міста Києва , Генеральної прокуратури України в ході судового розгляду заперечували щодо задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що в діями відповідачів будь яка шкода позивачу ОСОБА_1 не завдавалась, повідомлення ОСОБА_1 про вчинення злочину від 03.03.2016 р. внесено до ЄРДР 04.03.2016 р. ( кримінальне провадження №0003033 порушеного за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України та повторно вносити відомості до ЄРДР про вчинення злочину вчиненого стосовно позивача 3 березня 2016 р. не має потреби.

Питання щодо кваліфікації кримінального діяння відноситься до компетенції слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Також представники відповідачів надали до суду свої письмові заперечення.

Представник ГУНП у м.Києві в судове засідання не з"явився але надав до суду свої заперечення в яких просив відмовити в задовлені позову ОСОБА_1

Представник третьої особи повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження за скаргою ОСОБА_1 №1кс/755/1496/16, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.03.2016 року Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України. За фактом скоєння злочину було розпочато кримінальне провадження № 0003033.

Вказані відомості були внесені до ЄРДР на підставі заяви позивача ОСОБА_1, що останній зробив до Дніпровського УП ГУНП у м.Києві 3 березня 2016 р.

Не погоджуючись з кваліфікацією кримінального правопорушення 31.03.2016 року до Дніпровського районного суду м. Києва позивачем було подано скаргу на бездіяльність Дніпровського УП ГУ національної поліції у м. Києві, що полягала у не внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочинів передбачених ч.3 ст. 171, ч.4 ст. 345-1, ст. 348-1, ст. 400 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 року скаргу було задоволено та зобов'язано Управління поліції у Дніпровському районі Головного управління Національної поліції у м. Києві виконати вимоги передбачені ст. 214 КПК України.

Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, заява позивача ОСОБА_1 від 03.03.2016 р. була внесена до ЄРДР 04.03.2016 р. та по даному факту було відкрито кримінальне провадження.

Тобто працівниками правоохоронних органів в строки, визначені ст.. 214 КПК України були внесені відомості до ЄРДР по заяві позивача.

Будь - яких відомостей, що стосовно позивача ОСОБА_1 03.03.2016 р. були вчинені ще будь - які протиправні дії крім тих, що зазначені в фабулі кримінального провадження № 0003033 та ОСОБА_1 з даного приводу звертався з відповідною заявою (повідомленям) до Дніпровського УП ГУНП у м.Києві в матеріалах справи відсутні.

Крім того п.5 ч.5 ст.214 ЦПК України визначено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості тому числі про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

П.5 ст.40 КПК України також визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до п.5 Постанови пленуму «Оскільки питання відшкодуванняморальноїшкодирегулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносинсторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодуванняморальноїшкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою іпротиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.»

Проте, позивачем не надано доказів того, що Національною поліцією України, прокуратурою міста Києва та Генеральною прокуратурою України порушено його права та завдано йому моральну шкоду.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що моральна шкода завдана йому Національною поліцією України, прокуратурою міста Києва, Генеральною прокуратурою України, та враховуючи те, що кваліфікація злочину входить до виключної компетенції органів досудового розслідування, а суд може надавати оцінку діям слідчого при здійснені ним досудового розслідування лише при розгляді кримінального провадження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Враховуючи наведене та керуючись , ст.16,23 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ст.ст.10, 56, 58, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в м.Києві ,Національної поліції України, Прокуратури міста Києва , Генеральної прокуратури України, третя особа: Державна казначейська служба України про солідарне відшкодування моральної школи завданої невиконанням рішення суду - відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м.Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: