Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1163/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.Ю.
Є.У.№ 331/6301/13-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору №ZPO0GA від 25 травня 2008 року, ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 41000 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом в розмірі 12% річних у строк до 25 травня 2028 року. 25 травня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 за кредитним договором №ZPO0GA від 25 травня 2008 року, між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №ZPO0GA, згідно з умовами якого Відповідачі передали в іпотеку банку об'єкт нерухомості, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,72 кв.м., житловою площею 27,60 кв.м. Свої зобовязання за Кредитним договором ОСОБА_3 виконав у повному обсязі та належним чином, проте в порушення умов договору ОСОБА_8 тривалий час не виконує умови укладеного кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_8 станом на 29.04.2013 року має заборгованість - 111443,63 доларів США, яка складається з наступного: 42009,55 доларів США - заборгованість за кредитом; 26903,59 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 804,88 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 36388,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором а також штрафи відповідно до Договору; 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 5305,35 доларів США - штраф (процентна частина). В позові банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPO0GA від 26 травня 2008 року, в розмірі 111443,63 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.04.2013 року складає 890434,59 грн., звернути стягнення на квартиру №11 яка розташована за адресою: м. Запоріжжі по вул. Возз'єднання України буд.2б, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Просив виселити Відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в іпотечній квартирі, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просило суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPO0GA від 26 травня 2008 року, в розмірі 111443,63 дол. США, що за курсом 7,99 890434,59 грн., звернути стягнення на квартиру №11 яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Возз'єднання України буд.2б, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5О, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 із спірної квартири, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Запорізькій області.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не дотримано.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 41 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних та терміном повернення до 25 травня 2028 року.

У цей же день із метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_10, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали іпотеку банку об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 2б2 у м. Запоріжжі, загальною площею 45,72 кв. м, житловою площею 27,60 кв. м.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 29 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 111 443,63 доларів США, яка складається із: 42 009,55 доларів США - заборгованості за кредитом, 26 903,59 доларів США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 804,88 доларів США - заборгованості з комісії за користування кредитом, 36 388,97 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штрафу (фіксована частина), 5 305,35 доларів США - штрафу (процентна частина).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із трьох підстав: - на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим, - позивач не надав належних та допустимих доказів передачі грошових коштів у розмірі 41 тис. доларів США ОСОБА_8, - не встановлена ціна предмета іпотеки.

Судова колегія вважає, що такі висновки суду не є переконливими та не базуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Розглядаючи довід відповідача щодо неотримання ним кредитних коштів, судова колегія враховує, що сам кредитний договір і договір іпотеки боржник не оспорював, а згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ "ПриватБанк", частково цю заборгованість погашав (а. с. 5-7).

Статтею 204 ЦПК передбачена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак підстав вважати, що кредитний договір взагалі не укладався як і договори іпотеки підстав немає.

Крім того, пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівки через касу.

В справі містяться платіжні документи про отримання позичальником кредиту через касу готівкою та квитанція про сплату комісії (а.с. 18 т.2), які не були оспорені ані позичальником ані поручителями. Тому суд зробив неправильний висновок про те, що доказів отримання кредиту не надано.

Також вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував й те, що відсутність ціни предмета іпотеки не є підставою для відмови у позові, оскільки визначити початкову вартість предмета іпотеки можливо, виходячи з оцінки майна, яка була погоджена сторонами при укладенні договору іпотеки, або запропонувавши позивачу надати докази з приводу визначення початкової ціни предмета іпотеки.

На апеляційний розгляд позивач надав звіт про оцінку майна, з зазначенням вартості предмета іпотеки.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ZPO0GA від 26 травня 2008 року, в розмірі 111443,63 дол. США, що за курсом 7,99 890434,59 грн., звернути стягнення на квартиру №11 яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Возз'єднання України буд.2б, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Як зазначив позивач, такий спосіб стягнення передбачений п. 27 іпотечного договору.

Натомість у зазначеному пункті договору йдеться про можливість здійснення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки лише в позасудовому порядку.

У відповідності до п. 22 іпотечного Договору у випадку порушення кредитного договору встановлена процедура звернення стягнення на майно іпотекодавця та зазначено, що звернення стягнення має бути здійснене у відповідності до розідлу 5 Закону України «Про іпотеку».

За ст. 39 зазначеного закону, реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

У відповідності до ст. 38 Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Отже для звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку не передбачений такий спосіб як продаж цього предмета від імені іпотекодавця.

За ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Отже суд не може самостійно змінити визначений позивачем спосіб звернення стягнення на іпотечне майно.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відтак не підлягає задоволенню і вимога про виселення.

До того ж за кредитним договором грошова сума надавалася позичальнику на споживчі цілі, не для придбання приміщення, переданого в іпотеку.

Тому відповідачі не можуть бути виселені з указаного житлового будинку, що є предметом іпотеки, без надання іншого постійного житла. Заявляючи вимогу про виселення відповідачів із житлового будинку, як іпотечного майна, банк, в порушення вимог ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, не зазначив, яке інше постійне жиле приміщення має бути надане відповідачам для його зазначення у рішенні суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Установивши, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, можна зробити висновок про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

З огляду на викладене,. оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: