АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/3382/17 Головуючий 1-ї інстанції - Задорожний М.І.
Справа № 2-1664/10 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

02 жовтня 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач посилався на ті обставини, що 17 вересня 2004 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грищенком Є.В. за №1294.

Згідно п.1 даного договору позики він передав відповідачу грошові кошти в сумі 8160,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути не пізніше 17 вересня 2005 року.

Але зобов'язання по договору позики не були виконані на час звернення до суду.

У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з відповідача борг в сумі 65361,60 грн., що еквівалентно 8160,00 доларів США, а також штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а саме, три проценти річних від простроченої суми та індекс інфляції, а всього 95918,56 грн.

При розгляді справи в суді першої інстанції представник позивача збільшив суму стягнення до 101792,74 грн.

Справа розглянута судом у відсутності відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 січня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на його користь суму боргу 101 792, 74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати за сплату судового збору у розмірі 1017, 92 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 березня 2017 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На заочне рішення суду першої інстанції представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який належним чином не був повідомлений про час та місце слухання справи.

Розгляд справи за відсутності відповідача потягло неповне з'ясування обставин по справі.

Також не було взято до уваги, що він не підписував акт прийому-передачі грошових коштів від 18 березня 2007 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримували. Надали до суду апеляційної інстанції письмову заяву про застосування строку позовної давності.

ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином ( а. с. 101).

Вислухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 101792,74 грн., суд першої інстанції виходив із того, що за договором позики ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 8160,00 доларів США, які останній повинен був повернути до 17 вересня 2005 року.

Оскільки у встановлений строк зобов'язання по поверненню грошових коштів ОСОБА_1 не виконав, то суд дійшов висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сума боргу, яка за курсом Національного банку України станом на 29 вересня 2009 року складає 65361,60 грн.; індекс інфляції з 18 вересня 2005 року по 17 вересня 2009 року в сумі 30557,96 грн, три відсотки річних від простроченої суми- 5874,18 грн., а всього 101792,74 грн.

Колегія суддів вважає, що дані висновки суду першої інстанції не можуть бути визначені правильними у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 Цивільного Процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, не оспорюється сторонами, що 17 вересня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір позики. Договір був посвідчений у нотаріальному порядку (а.с. 28).

Відповідно до п. 1 даного договору позивач передав, а відповідач прийняв кошти у сумі 8160,00 доларів США, які повинен був повернути не пізніше 17 вересня 2005 року (а.с. 28).

Із п. 2 зазначеного договору вбачається, що ОСОБА_1 отримав кошти у сумі 8160,00 доларів США до підписання договору (а.с. 28).

Відповідач належним чином зобов'язання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим на час звернення позивача до суду, тобто на 02.10.2009 року, борг складав відповідно до курсу Національного банку України 65361,60 грн. (а.с. 32).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідач суму боргу не сплатив, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначена сума боргу підлягала стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідає вимогам ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України і рішення суду в частині висновків щодо зобов'язання сплати позичальником позикодавцю трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Разом з тим, не можуть бути визнані правильними висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що сума за договором позики була отримана відповідачем в доларах США (а.с. 28).

В доларах США суму боргу відповідач повинен був повернути (а.с. 28).

При стягненні суми боргу суд виходив із курсу долара США у відношенні до гривні згідно даних Національного банку України на час розгляду справи (а.с. 31-32).

Таким чином зазначена сума боргу проіндексована курсом долара США у відношенні до гривні України.

За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції були відсутні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в зазначеній частині з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині за необгрунтованістю.

Згідно з ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки зобов'язання по сплаті боргу підлягало виконанню до 17 вересня 2005 року, а до суду ОСОБА_3 звернувся 02 жовтня 2009 року (а.с. 3).

Судом першої інстанції при вирішенні справи, застосування строків позовної давності не вирішувалося, оскільки справа розглянута за відсутності відповідача.

Відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про час та місце слухання справи в матеріалах справи відсутні (а.с. 16-17, 20-21).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявив клопотання та подав письмову заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 104).

У зв'язку з чим, колегія суддів, відповідно до ст. 267 ЦК України, вирішує питання щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності.

В матеріалах справи є акт приймання-передачі грошових коштів від 17 березня 2007 року, який свідчить про те, що 17 березня 2007 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в рахунок часткового погашення боргових зобов'язань 150,00 доларів США (а.с. 35).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 факт передачі будь-яких грошей ОСОБА_3 не визнавав, пояснював, що акт приймання-передачі підписаний не ним.

Колегія суддів вважає, що наданий доказ, який свідчить про переривання перебігу позовної давності відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, не може бути взятий до уваги.

Із матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції ні ОСОБА_3, ні його представник ОСОБА_5 ніколи не заявляли про часткове погашення боржником суми боргу.

Із позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача на його користь 8160,00 доларів США - суму боргу в повному обсязі (а.с. 28).

Протокол судового засідання від 27 січня 2010 року свідчить, що представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 зазначав, що відповідач не повернув суму боргу в повному обсязі (а.с. 37).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позов поданий зі спливом строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 169 ЦПК України розглянув справу у відсутності відповідача при відсутності будь-яких відомостей про повідомлення його про час та місце слухання справи, що потягло порушення його прав та інтересів, то колегія суддів вважає, що відповідач має право заявляти клопотання про застосування строку позовної давності в суді апеляційної інстанції.

Представником ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції заявлено клопотання та подано письмову заяву про застосування строків позовної давності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 65361,60 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі 5874,18 коп. підлягає скасуванню на підставі п.4 ч. 1 с. 309 ЦПК України.

Суд ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст. ст. 256, 257, ч. 4 ст. 267, 625 ЦК України, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 року - скасувати

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 65361,60 грн. та трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 5874,18 грн. відмовити за пропуском строку позовної давності.

У стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 індексу інфляції у сумі 30557,96 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук