Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2017 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Шаповаловій С.Г.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СК «Провідна»(далі ОСОБА_2 «СК «Провідна»),третя особа ОСОБА_3,про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом, в якому заявив вимоги до відповідача ОСОБА_2 «СК Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив,що 31.12.2015 року приблизно о 00.30 год.водій ОСОБА_3,керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул.Чарівній 159 в м.Запоріжжі,допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1,який перетинав проїзну частину,в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3на момент ДТП була застрахована у ОСОБА_2 «СК «Провідна» згідно Полісу обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/5899819.

Внаслідок ДТП позивач витратив кошти на лікування на загальну суму 29069 гр.43 коп.,за період тимчасової непрацездатності втратив заробіток ,розмір якого за розрахунком позивача становить 55120 гр.

Позивач зазначає,що внаслідок ДТП йому завдана моральна шкода,оскільки від отриманих травм він значний час відчував фізичний біль,вимушено знаходився у лікарняних закладах у незвичних умовах, потребував сторонньої допомоги у повсякденній життєдіяльності.

23.03.2016 р.позивачем до ОСОБА_2 «СК Провідна» була подана заява про виплату страхового відшкодування ,яке до теперішнього часу не здійснене,чим страховик допустив прострочення виплаті страхового відшкодування,за що передбачена відповідальність у виді сплати страховиком пені.

Посилаючись на те,що відповідач ОСОБА_2 «СК Провідна» в силу ст.6,24.1,26-1 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має обов*язок відшкодувати потерпіломуфізичній особі,яка зазнала шкоди здоров*ю під час ДТП,матеріальну та моральну шкоду,розраховані позивачем суми ліміту страхового відшкодування не перевищують,страхове вішкодування у встановлений законом строк не виплачено з вини страховика,позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 «СК Провідна» в якості страхового відшкодування завданої шкоди його здоров*ю у розмірі 29069 гр.43 коп., відшкодування шкоди ,пов*язаної з тимчасовою втратою ним працездатності у розмірі 55 120 гр.,моральну шкоду 1453 гр.50 коп.,пеню у розмірі 9690 гр.55 коп.,витрати на правову допомогу 5000 гр.,покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору,від попередньої сплати якого позивач звільнений.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_4позов підтримав з підстав,викладених у позові,просив його задовольнити у повному обсязі.Пояснив,що факт ДТП за участю водія ОСОБА_3та отримання тілесних ушкоджень внаслідок наїзду автомобілем пішоходом ОСОБА_1встановлений постановою про закриття крммінального провадження,що має наслідком цивільно-правову відповідальність водія,яка була застрахована відповідачем.23.03.2016 р.позивачем до ОСОБА_2 «СК Провідна» була подана заява про виплату страхового відшкодування витрат на лікування,втраченого заробітку,моральної шкоди,в задоволенні якої відповідач відмовив з незаконних,на думку представника позивача,мотивів.Обставин,які передбачені ч.5 ст.1187 ЦК України як підстави для звільнення водія ОСОБА_3від цивільно-правової відповідальності,відповідачем не доведено.Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_5та ОСОБА_6М.в судовому засіданні просили відмовити в позові з посиланням на те,що подія ДТП,яка сталася 31.12.2015 р.не з вини водія ОСОБА_3,а внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_1Правил дорожнього руху,страховим випадком в розумінні ст.6 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не являється,цивільно-правова відповідальності водія ОСОБА_3не настала,тому зазначена вище подія хоча і належить до страхових ризиків,проте не породжує обов*язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.Крім того, зазначили в письмових запереченнях,що витрати на купівлю позивачем продуктів харчування,благодійні внески у медичні установи,не є витратами на лікування,комісія банку за рахунок страховика не відшкодовуються,розмір заробітку за період тимчасової непрацездатності позивачем розрахований помилково,витрати на правову допомогу в заявленому у позові розмірі доказами не підтверджені.

Третя особа ОСОБА_3В.в судове засідання не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток,про свою позицію у справі суд не повідомив.Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «ЗАЗ ДЕУ» р.н.НОМЕР_2,його власником є ОСОБА_7

17.12.2015 р.ОСОБА_2 «СК «Провідна» і ОСОБА_7уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/5899819), за умовами якого ОСОБА_2 «СК « Провідна» застрахувало відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного автомобіля на строк з 00.00 год.18.12.2015 року до 00.00 год.17.12.2016 року включно.

Цим договором визначені ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю,у розмірі 100000 гр., за шкоду, заподіяну майну,у розмірі 50000 гр.

Судом встановлено та перевірено доказами,що 31.12.2015 р.приблизно о 00.30 год.в районі буд.159 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі водій ОСОБА_3,керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул.Чарівній 159 в м.Запоріжжі,допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1,який перетинав проїзну частину на червоний сигнал світлофора,в результаті чого позивач отримав тілесні ушкодження.

За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження по ч.1 ст.286 КК України,яке постановою слідчого Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.01.2016 р.закрито у зв*язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3складу кримінального правопорушення.

Зазначена постанова на час розгляду цивільної справи не скасована.

Як передбачено статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода,що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду,заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ст. 1187 Цивільного кодексу України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов'язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 вказаного Кодексу, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб'єктного складу відповідальної особи (обов'язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

У відповідності до розяснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України, від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки також розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз'ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлюють особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У всіх інших випадках цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди.

Відповідачем по справі не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З врахуванням викладеного слід прийти до висновку, що закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3В.у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення не звільняє останнього як володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану ОСОБА_1, внаслідок дії цього джерела підвищеної небезпеки та він повинен нести цю цивільно-правову відповідальність.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Внаслідок ДТП ОСОБА_1були отримані тілесні ушкодження,під час лікування витрачені кошти,безпосередньо пов*язані з лікуванням,на придбання медикаментів за призначенням на загальну суму 25 165 гр.66 коп.,дані обставини підтверджені письмовими доказами,які не оспорювались відповідачем.

Як встановлено ст.23.1.вказаного вище Закону,шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є,зокрема,шкода, повязана з лікуванням потерпілого.

Згідно ст. 24.1 цього ж Закону,у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються

обґрунтовані витрати,повязані з доставкою,розміщенням,

утриманням,діагностикою,лікуванням,протезуванням та

реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя,

медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням

лікарських засобів.

Аналізуючи наведене,суд дійшов висновку,що позивачем обґрунтовано заявлена до стягнення сума підтверджених документально витрат на лікування у розмірі 25 165 гр.66 коп.,водночас,витрати на суму 38 гр.60 коп.за купівлю продуктів харчування,витрати на суму 2000 гр.благодіних внесків,комісійні банківських установ за надання фінансових послуг не є витратами на лікування в розумінні ст.24.1 Закону,тому відсутні правові підстави для їх стягнення за рахунок коштів страховика.

Згідно довідки ТОВ «Ін-Тайм» від 19.10.2016 р.№ 541,ОСОБА_1В.з 07.10.2013 р.працює на посаді адміністратора системи,йоо дохід за період з вересня 2015 р.по грудень 2015 р.склав всього 7656 гр.,1941 гр.на місяць).

В період лікування позивач знаходився на лікарняному з 31.12.2015 р.по 19.08.2016 р.

За змістом ст.25 Закону,у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним

закладом охорони здоров'я час втрати працездатності.Доходи

потерпілого оцінюються в таких розмірах:для працюючої особи (особи,яка працює за трудовим

договором) - неотримана середня заробітна плата,обчислена

відповідно до норм законодавства України про працю.

Позивачем заявлена до стягнення сума за шкоду,пов*язану з тимчасовою втратою працездатності,у розмірі 55 120 гр.,розрахована ним з посиланням на ст.1197 ЦК України.

Як визначено ч.1 ст.26 Закону,шкода,повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного

кодексу України.

Водночас,стійка втрата працездатності і її розміри (ступінь і характер інвалідності) визначаються судово-медичними експертами та лікарсько-трудовими комісіями (МСЕК).

Доказів щодо стійкої страти працездатності позивачем суду надано не було,тому посилання у позові на розрахунок шкоди,пов*язаної з тимчасовою втратою працездатності,з посиланням на ст.1197 ЦК України,на законі не ґрунтується.

Обчислення заробітної плати для позивача як для працюючої особи проводиться на підставі постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р.» Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати,який згідно п.п.»л» п.1 розділу 1 застосовується у випадках,коли згідно з чинним законодавством

виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

За період непрацездатності 252 дні та,виходячи із середньоденної заробітної плати(1914 гр.*2)/61=62 гр.75 коп.,розмір відшкодування по тимчасовій втраті працездатності для позивача становить 15 813 гр.

Крім того,страховиком за приписами ст.26-2 Закону відшкодовується потерпілому-фізичній особі,який зазнав ушкодження здоров*я під час ДТП,моральна шкода у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров*ю.

Страхова виплата за шкоду,заподіяну здоров*ю позивача,становить 25165 гр.66 коп.,тому з відповідача на його користь повинно бути виплачено в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 1 258 гр.28 коп.(з розрахунку 25165 гр.66 коп.:100%*5%).

23.03.2016 р.позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування ,на яку отримав відмову від 07.06.2016 р.,мотивовану з посиланням на п.32.1 Закону,яка з наведених вище міркувань цьому Закону протирічить.

Відповідачем не доведено,що ОСОБА_1при поданні вказаної вище заяви не вчинив всіх необхідних дій або не надав необхідного переліку документів,що перешкоджало б страховику здійснити протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування його виплату.

Відтак,страхове відшкодування не виплачено потерпілій особі з вини страховика,за що відповідно до ст.36.5 Закону передбачена відповідальність страховика у виді пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ ,яка діє у період,за який нараховується пеня.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 9887 гр.65 коп.,розраховані ним за період з 24.06.2016 р.по 03.11.2016 р.з урахуванням зміни облікової ставки НБУ з суми 85642 гр.93 коп.,заявленої позивачем до стягнення.

Проте при розгляді справи судом встановлено обґрунтованість вимог позивача у розмірі 42236 гр.94 коп.(з розрахунку 25 165 гр.66 коп.+15813 гр.+1258 гр.28 коп.)

Суд дійшов висновку,що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних розрахунків:

*в період з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року (35 днів) зі ставкою НБУ 16,5 %

( 16,5% X 2)(подвійна ставка) : 365(за 1 день) X 42236 гр.94 коп. (грн.) X 35 (днів) = 1336 гр.54 коп.

*в період з 29.07.2016 року по 15.09.2016 року (49 днів) зі ставкою НБУ 15,5 %

(15,5% х 2)(подвійна ставка): 365(за і день) х 42236 гр.94 коп.х 49 (днів) = 1757 гр.75 коп.

*в період з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року (42 дні) зі ставкою НБУ 15 %

( 15% X 2)(подвій на ставка) : 365(за 1 день) X 42236 гр.94 коп.X 42 (днів) = 1458 гр.04 коп.

*в період з 28.10.2016 року по 03.11.2016 року (7 днів) зі ставкою НБУ 14 %

( 14% X 2)(подвійна ставка) : 365(за 1 день) X 42236 гр.94 коп.X 7 (днів) = 226 гр.81 коп.

що разом складає суму 4779 гр.14 коп.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правову допомогу,суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За правилами ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається до участі у справі ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру встановленого законом прожиткового мінімуму за годину її роботи.

Водночас,склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно роз'яснень у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79,статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу,граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження обставин надання правової допомоги ОСОБА_1при розгляді даної справи суду були надані укладений між ним та адвокатом ОСОБА_4договір про надання правової допомоги від 10.03.2016 р.,документальне підтвердження факту внесення грошових коштів у касу адвоката квитанція від 10.03.2016 р.на суму 5000 гр.

Водночас,розрахунок вказаних вище витрат,в тому числі щодо вчинення адвокатом дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, суду не надавався.

Виходячи з наведеного,суд дійшов висновку про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу за участь адвоката у судових засіданнях 20.01.2016 р.тривалістю 10 хвилин,15.03.2016 р.тривалістю 40 хвилин,02.06.2016 р.тривалістю 1 година 20 хвилин,виходячи із розміру встановленого законом прожиткового мінімуму за годину його роботи(з 01.01.2017 р.-1600 гр.,з 01.05.2016 р.-1684 гр.),що становить 1431 гр.46 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог,а саме з вимог майнового характеру 1600 гр.,з вимог немайнового характеру 1600 гр.,що разом становить 3200 гр.,від попередньої сплати якого позивач звільнений.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212, 213-215,218,294 ЦПК України,ст.ст.16,1166,1167,1187 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «СК Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»,м.Київ,проспект Повітрофлотський 25,,на користь ОСОБА_1,ІПН НОМЕР_3,мешкає в м.Запоріжжі,вул.Медова 45,страхове відшкодування за шкоду,заподіяну здоров*ю,у розмірі 25 165 гр.66 коп.,за шкоду,пов*язану з тимчасовою втратою працездатності,у розмірі 15 813 гр.,за моральну шкоду у розмірі 1258 гр.28 коп.,пеню 4779 гр.14 коп.,витрати на правову допомогу у розмірі 1431 гр.46 коп.,а всього стягнути 48 447 (сорок вісім тисяч чотириста сорок сім) гривень 54 копійок.

В іншій частині у позові відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»,м.Київ,проспект Повітрофлотський 25,,в дохід держави судовий збір у розмірі 3200 гривень .

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко