У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника ОСОБА_1; державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Здолбунівського районного суду від 22 червня 2016 року у справі за поданням державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 22 червня 2016 року подання державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби (далі - державний виконавець) задоволено:

Тимчасово обмежено ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі представник боржника покликався на її незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неповне з'ясування судом обставин справи, адже заявником у своєму поданні не було наведено жодного факту ухилення боржником від виконання своїх обов'язків та вчиненні виконавчих дій.

Вважав, що відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, п. 18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 01.02.2013 року, застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду. Між тим, мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить належних та допустимих доказів, що підтверджують факти ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Заявник мотивує необхідність обмежити конституційні права ОСОБА_1 тим, що він неодноразово викликався до державного виконавця з приводу сплати боргу, але борг ним сплачений не був. У поданні ж та в оскаржуваній ухвалі не встановлено факту ухилення боржника від явки до державного виконавця, та тому і ухилення від виконання зобов'язань.

Посилався на те, що його неодноразові виїзди за межі України зумовлені працевлаштуванням з тим, щоб забезпечити свою родину та мати змогу виплатити заборгованість. Однак оскаржуваною ухвалою суд виходив не з мотивів виконання рішень судів, а з обмеження свободи пересування та можливості забезпечення своєї сім'ї.

З цих підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи державного виконавця, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив з його доведеності і обґрунтованості, оскільки ОСОБА_1 не виконує своїх зобов'язань зі сплати кредитної заборгованості по виконавчому провадженню, ухиляючись від сплати заборгованості на користь стягувачів, а тому його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Як встановлено матеріалами справи, на примусовому виконанні у Здолбунівському районному відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження від 21.05.2016 року ВП №51092495 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 510 005, 35 гривень та 18 451, 55 доларів США.

Зведене виконавче провадження складається із ВП №47433402 від 05.05.2015 року відповідно до виконавчого листа №562/2972/13-ц від 16.02.2015 року. виданого Здолбунівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 108 727, 51 гривень боргу; ВП №48306499 від 03.08.2015 року відповідно до виконавчого листа №562/2972/13-ц від 16.02.2015 року, виданого Здолбунівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 18 451, 55 доларів США за кредитним договором та 1 474, 83 гривні судового збору; ВП №50458069 від 11.03.2016 року відповідно до виконавчого листа №562/2164/15-ц від 19.02.2016 року, виданого Здолбунівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 44 264, 83 гривень; ВП №50928167 від 22.04.2016 року відповідно до виконавчого листа №562/104/16-ц від 19.04.2016 року, виданого Здолбунівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 355 538, 18 гривень.

Протягом надаваного державним виконавцем строку для добровільного виконання боржником виконано не було.

Під час виконання виконавчих листів державним виконавцем вживалися заходи до примусового виконання. Так, 5 серпня 2015 року ним винесено постанову про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. 11 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника до відділу державної виконавчої служби на 11 год. 00 хв. 22 вересня 2015 року, однак боржник не з'явився.

Державним виконавцем з'ясовано, що за боржником зареєстровано 21 автомобіль, про що свідчить лист ВДАІ з обслуговування Здолбунівського району від 11.09.2015 року. 14 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

17 вересня 2015 року органом Державної міграційної служби України зазначено про наявність у боржника двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон (НОМЕР_2 від 19.03.2010 року і НОМЕР_3 від 06.12.2012 ркоу). 6 жовтня 2015 року Державною прикордонною службою України повідомлено, що ОСОБА_1 регулярно перетинає кордон України, починаючи з 3 жовтня 2010 року і станом на 13 вересня 2015 року він виїхав за межі України.

15 жовтня 2015 року державним виконавцем повторно винесено постанову про примусовий привід ОСОБА_1 через Здолбунівський РВУ МВС України в Рівненській області на 14 год. 00 хв. 26 жовтня 2015 року, однак боржник знову не з'явився.

27 січня 2016 року державним виконавцем знову надіслано ОСОБА_1 виклик про його явку до відділу державної виконавчої служби на 1 лютого 2016 року, однак він знову не з'явився.

23 лютого 2016 року державним виконавцем повторно застосовано примусовий привід до боржника на 10 год. 00 хв. 29 лютого 2016 року, про що винесено відповідну постанову у направлено для виконання до органів внутрішніх справ. Вкотре ОСОБА_1 знову не з'явився.

25 лютого 2016 року стягувач за одним із виконавчих листів - ОСОБА_3 звернувся до відділу державної виконавчої служби з клопотанням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши наявність законних підстав для обмеження боржника у його праві виїзду за межі України, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця.

Так, органи Державної податкової служби України повідомили, що у ОСОБА_1 відсутні рахунки в банках і інших фінансових установах, а також відсутні джерела доходу.

Також орган Пенсійного фонду України зазначив про відсутність боржника серед переліку осіб, які працюють за трудовими чи цивільно-правовими договорами, а також, що він не перебуває на обліку як пенсіонер, пенсію не отримує.

Зміст Інформаційної довідки №136487460 від 23.02.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказує, що у ОСОБА_1 відсутнє належне йому на праві власності нерухоме майно. 29 квітня 2016 року своїм листом за №31/17/5641-2217 Територіальний сервісний центр №5641 повідомив про реєстрацію за боржником 35 транспортних засобів.

З Інформаційної довідки №57874263 від 21 квітня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта видно, що ОСОБА_1 має у власності квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

12 травня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації ОСОБА_1, що зазначене у виконавчому документі, з метою опису та арешту майна, належного на праві власності боржнику, однак проникнути всередину жилого приміщення боржнику не вдалося - ніхто не відчиняв двері. В зв'язку з цим звернути стягнення на майно, належне ОСОБА_1, не виявилося можливим.

Перевірені судом докази у їх сукупності переконливо свідчать про те, що ОСОБА_1 на законні вимоги державного виконавця ухиляється від виконання рішень суду, якими з нього стягнуто на користь стягувачів загальну заборгованість у 510 005, 35 гривень та 18 451, 55 доларів США.

Згідно із ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець вправі звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Згідно із п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Норми ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" визначають, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В розумінні "Сучасного тлумачного словника української мови" дієслово "Ухилитися" означає, зокрема, не брати участі в чомусь, не робити чогось; уникати, напр. "ухилятися від зобов'язань" (Х.: Видавничий дім "Школа", 2011. - С. 885-886).

За таких обставин ухилення ОСОБА_1 від виконання цивільно-правових зобов'язань, покладених на нього рішеннями судів, про що було видано виконавчі документи, які знаходяться на примусовому виконанні Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби, підпадає під ознаки зловживання боржником своїми правами. За такі навмисні дії (бездіяльність) законом передбачена відповідальність у виді обмеження на певний час у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про нез'ясування судом при постановленні оскаржуваної ухвали обставин ухиляння боржника від виконання зобов'язань та відсутність у поданні посилань на докази, які стверджували би наявність таких фактів, на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про вимушеність виїзду ОСОБА_1 за кордон з метою забезпечити свою родину та погашення існуючої заборгованості.

Так, за час перебування виконавчих листів про стягнення з боржника на користь стягувачів ОСОБА_1 не було вжито жодних заходів до припинення існуючих зобов'язань. Більше того, йому відомо про існування зобов'язань, а його утримання від вчинення дій на користь стягувачів якраз слід розцінювати як ухилення від їх виконання.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення є відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є додержання судом першої інстанції вимог закону при постановленні оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Здолбунівського районного суду від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: