АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3009/17 Головуючий 1 інст. Шрамко Л.Л.
Справа № 642/7369/16-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и в:

22 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення своїх вимог просила визнати за нею право власності на домоволодіння №12/2 по вул. Вітебській м. Харкова в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що домоволодіння № 12 належало її прабабці ОСОБА_3 та яке було перебудоване нею у 1973 році. У цьому будинку позивач мешкала все життя, 27 листопада 1999 року було зареєстровано її місце проживання за вказаною адресою.

Після проведеної перебудови будинку КП «Харківське міське БТІ» було проведено технічну інвентаризацію приміщення, та 18 вересня 2004 року виготовлений технічний паспорт.

Після завершення будівництва вказане домоволодіння було частково введено до експлуатації та оформлені угоди з надання комунальних послуг з відповідними комунальними службами, встановлені лічильники для обліку споживання води та електроенергії.

У 2006 році ОСОБА_3 померла. Після її смерті заведена спадкова справа, однак свідоцтво про право на спадщину не видано у звязку з повідомленням КП «ХМБТІ» про відсутність державної реєстрації прав власності на це домоволодіння.

Оскільки будинок не введений в експлуатацію, право власності на нього не зареєстровано.

Під час проведення реєстрації права власності позивача на вказаний будинок державним реєстратором отримані від КП»ХМБТІ» відомості, які перешкоджають реєстрації права власності, а саме відсутнє рішення щодо присвоєння поштової адреси, за номером 12 вже зареєстровано сусіднє домоволодіння, та ще додано до архіву КП «ХМБТІ» додаткову інвентаризаційну справу, яка містить відомості, що за адресою: м. Харків, вул. Вітебська, 12 самовільно побудовані 2 житлові будинки літ. «А-1» і літ. «Б-1», але право власності не зареєстровано, тому КП «ХМБТІ» для упорядкування та ідентифікації збудованих обєктів з урахуванням проведеної реєстрації сусіднього домоволодіння за № 12 пропонує провести поточну інвентаризацію.

Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» від 10 листопада 2016 року станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок літ. А-1» по вул. Вітебській, 12 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 2008 року.

В новому технічному паспорті від 04 листопада 2016 року, виготовленому на імя позивача зазначено, що житловий будинок по вул. Вітебській, 12 також зареєстрований за літ. «А-1», в той час як у технічному паспорті, виготовленому БТІ 18 вересня 2004 року на імя її прабабки ОСОБА_3, житловий будинок значиться за літ. «Б-1».

Таким чином,позивач вважала, що саме відсутність поштової адреси в будинку літ «Б-1» після реєстрації сусіднього будинку №12 перешкоджає у визнанні її права власності на домоволодіння літ «А-1», а нумерація будинків всієї вулиці Вітебська (колишня Гомельська) потребує упорядкування.

Позивачка зазначала, що правомірно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1,зареєстрована в ньому, здійснює поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, підтримує господарство, здійснюючи таким чином відкрите, безперервне володіння протягом понад 10 років, тому, на її думку, наявні, передбачені статтею 344 ЦК України підстави для визнання за нею права власності на будинок за набувальною давністю. Також зазначає, що зі змісту частини 1 статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю, а підставою для реєстрації права власності є рішення суду.

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, побудоване до 05 серпня 1992 року, документом, який відповідно до законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництва обєкта, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року у позові ОСОБА_1 до ХМР про визнання права власності в порядку набувальної давності на домоволодіння № 12/2 по вул. Вітебській у м. Харкові відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 328,344, 376 ЦК України та тих обставин, що ОСОБА_1 не доведено своїх позовних вимог, відсутні правові підстави для визнання за нею права власності за набувальною давності на домоволодіння № 12/2 по вул. Вітебській у м. Харкові.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про що міститься відмітка у її паспорті від 27 листопада 1999 року.

Відповідно до листа №1271 від 12 грудня 1973 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації повідомлено виконком Ленінської районної ОСОБА_5 депутатів трудящих, що в домоволодінні по вул. Вітебській, 12 ОСОБА_6 самовільно побудований житловий будинок літ. «Б-1» розміром 6,50х4,48 м, переобладнані нежитлові приміщення в житлові, збільшена житлова площа на 13,1 кв. м.

Згідно з технічним паспортом, складеним 18 вересня 2004 року на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на будинок № 12 по вул. Вітебській у м. Харкові, право власності на вказаний будинок не зареєстровано.

Згідно з технічним паспортом, складеним 04 листопада 2016 року на імя ОСОБА_1, на будинок № 12 по вул. Вітебській у м. Харкові, вказаний будинок складається з житлових будинків А-1 і Б-1, загальною площею 747 кв.м,з них під будинком 158 кв.м.

Згідно з експлікацією вказане домоволодіння складається з будинків «А-1» та «Б-1», 1960 року побудови. Будинок А-1 складається з двох квартир - №1 та №2 загальною площею 87,1 кв.м, житловою 49,7 кв.м, допоміжних приміщень 37,4 кв.м. Будинок Б-1 складається з квартири №3 загальною площею 26, 3 кв.м, житловою 13, 1 кв.м, допоміжних приміщень - 13, 2 кв.м.

Відповідно до письмового дозволу ВАТ «Харківміськгаз» без дати на імя ОСОБА_5 (баба позивача) за адресою: м. Харкова, вул. Вітебська, 12/2, на газифікацію житлового будинку, за умови дотримання необхідних будівельних норм, де зазначено умови узгодження проекту газифікації.

Листом № 2502696 від 03 листопада 2016 року КП «Харківське міське БТІ» повідомлено ОСОБА_1 про те, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи по вул. Вітебська (колишня вул. Гомельська) згідно з актом прийомки індивідуального житлового будинку, затвердженого рішенням виконкому Ленінської районної ОСОБА_5 депутатів трудящих від 15 серпня 1961 року, житловий будинок побудовано в 1961 році. Рішення щодо присвоєння поштової адреси вказаного будинку в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Як зазначено у довідці КП «Харківське міське БТІ» № 2502742 від 10 листопада 2016 року житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями по вул. Вітебській, 12 у м. Харкові, згідно з матеріалами інвентаризаційної справи КП «Харківське міське БТІ» повністю (у розмірі 1/1 частки) належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 2008 року.

До архіву КП «Харківське міське БТІ» Харківської міської ради подано інвентаризаційну справу за адресою: м. Харків, вул. Вітебська, 12, згідно з якою за вищезазначеною адресою самовільно побудовані житлові будинки літ. «А-1», літ. «Б-1», але на праві власності в бюро не зареєстровані. Для отримання відомостей щодо технічної характеристики житлового будинку літ «А-1» з надвірними будівлями, наявності або відсутності самочинних перепланувань, тощо, на теперішній час необхідно провести поточну інвентаризацію.

Відповідно до вимог частини 2 статті 10, частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до розяснень, викладених в пунктах 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на домоволодіння №12/2 по вул. Вітебській м. Харкова ОСОБА_1 не було доведено підстав для набуття нею права власності на вказане домоволодіння згідно з положеннями статті 344 ЦК України.

Під час розгляду справи позивач та її представник зазначали, що ОСОБА_1 постійно користується та проживає в даному будинку, на який просить визнати за нею право власності.

Зазначене домоволодіння належало прабабці позивача ОСОБА_3, яке було нею перебудоване у 1973 році, що підтверджується листом КП «ХМБТІ» до Ленінського РВК № 1271 від 12 грудня 1973 року.

Після проведеної перебудови будинку КП «ХМБТІ» було проведено технічну інвентаризацію приміщення, за результатами якої 18 вересня 2004 року виготовлений технічний паспорт за № 65785. Після завершення будівництва зазначене домоволодіння було частково введено до експлуатації та оформлені угоди з надання комунальних послуг з відповідними комунальними службами, встановлені лічильники для обліку споживання води та електроенергії.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Позивачем ані суду першої інтонації, ані апеляційному суду не надано жодних доказів на підтвердження реєстрації прав на новостворений обєкт нерухомого майна за будь-якою особою, також не було надано рішення про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку, дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва обєкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законом порядку.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що спірне домоволодіння є самочинним будівництвом, що також підтверджується довідкою КП «ХМБТІ» № 2502742 від 10 листопада 2016 року.

У 2006 році ОСОБА_3 померла. Після її смерті заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину не видано у звязку з повідомленням КП «ХМБТІ» про відсутність державної реєстрації прав власності на це домоволодіння.

Відповідно до пункту 3.1 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування на вказане майно.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_8