Справа № 515/650/17
Провадження № 2/515/1090/17
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідача представника Дивізійської сільської

ради Татарбунарського району

Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, посилаючись на слідуючі обставини.

16 жовтня 2016 року в селі Дивізія Татарбунарського району Одеської області помер батько позивачки ОСОБА_3, який за життя, а саме 10.12.2012 року залишив заповіт, яким заповів позивачці усе своє майно, до складу якого ввійшли й земельні ділянки:

- площею 0,60 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496998, виданого Дивізійською сільською Радою народних депутатів 17 квітня 2001 року на імя ОСОБА_3;

- площею 5,37 га, розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047285, виданого Дивізійською сільською Радою народних депутатів Татарбунарського району Одеської області 09 жовтня 2000 року на імя ОСОБА_4, яку ОСОБА_3, фактично, прийняв у спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ №804767 від 19.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №5428, але за життя не отримав Державного акту на своє імя.

Своєчасно звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_3, позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, у звязку з тим, що вона не надала в нотаріальну контору правовстановлюючих документів, а саме оригіналів Державних актів на вищезазначені земельні ділянки.

Про втрату Державного акту серії Р1 №496998 на ім'я ОСОБА_3 була опублікована об'ява в газеті Татарбунарський вісник.

За таких обставин, посилаючись на письмові докази, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею, як спадкоємцем за заповітом, права власності на спадкові земельні ділянки, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по закону на вказану нерухомість вона позбавлена можливості, оскільки оригінал правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496998, виданого Дивізійською сільською Радою народних депутатів 17 квітня 2001 року на імя ОСОБА_3, який необхідно надати нотаріусу для прийняття спадку, втрачено, а дублікат його отримати після смерті спадкодавця неможливо. Також позивачка позбавлена можливості виготовити після смерті спадкодавця на його імя правовстановлюючий документ на другу земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047285, виданого Дивізійською сільською Радою народних депутатів Татарбунарського району Одеської області 09 жовтня 2000 року на імя ОСОБА_4, яку спадкодавець, фактично, прийняв у спадщину після смерті своєї дружини, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ №804767 від 19.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №5428.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 27).

Представник Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 26 ).

Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.

За загальним правилом (частина 1 статті 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 позбавлена можливості вступити у спадок в установленому законом порядку, як спадкоємиця за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, померлого 16.10.2016 року, через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки. Вказане підтверджується:

- копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №460158 від 21.10.2016 року (а.с.4), із якого слідує, що ОСОБА_3 помер 16 жовтня 2016 року в с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області;

- копією заповіту, складеного 10.12.2012 року (а.с.5), згідно якого ОСОБА_1 є спадкоємицею по заповіту на все майно, яке належало ОСОБА_3 на день його смерті (а.с.5);

- копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ №804767, зареєстрованого в реєстрі за №5428 від 12.11.2005 року (а.с.6), із якого слідує, що ОСОБА_3 є спадкоємцем земельної ділянки, площею 5,37 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047285 виданого 09.10.2000 року;

- копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 за № 496998 від 17.04.2001 року (а.с.7), відповідно до якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення особистого підсобного господарства;

- витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № Т-437/0-155/6-17 від 20.02.2017 року (а.с.8), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 0,6001 га, що належить ОСОБА_3, складає 22410,95 грн.;

- витягом з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № Т-438/0-154/6-17 від 20.02.2017 року (а.с.9), із якої вбачається, що вартість земельної ділянки площею 5,37 га, що належить ОСОБА_3 (який помер 16.10.2016 року), згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ № 804767, зареєстрованого в реєстрі за № 5428 від 19.11.2005 року, складає 220247 грн. 81 коп;

- довідкою №100 від 15.02.2017 року, виданою Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області (а.с.10), з якої слідує, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день своєї смерті 16.10.2016 року, був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно запису в по господарській книзі сільської ради №12, особовий рахунок №0887-1). Крім нього, в будинку зареєстрованих осіб немає, але з 1998 року по день смерті ОСОБА_3, разом з ним фактично проживала без реєстрації його донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- листом нотаріуса від 24.04.2017року №306/02-14 (а.с.11), яким позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини відсутності (ненадання) оригіналу правовстановлюючих документів на успадковане майно земельні ділянки;

- обявою, опублікованою в газеті Татарбунарський вісник за №17 від 13.05.2017 року (а.с.12), згідно якої, в графі втрачені значиться: вважати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №496998, виданий Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 17 квітня 2001 року;

Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29.05.2017 року (а.с.24) вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3, померлого 16.10.2016 року, приватним нотаріусом ОСОБА_5 відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 60253816, зареєстрована у нотаріуса за №31/2017 від 16.02.2017 року на підставі заяви позивачки ОСОБА_1 від 16.02.2017 року про прийняття спадку за заповітом (а.с.25).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частино першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті.

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування " передбачено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві".

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивачем в позасудовому порядку, а тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті її батька ОСОБА_3, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в установленому законом порядку через нотаріальну контору вона не має можливості через відсутність оригіналу Державного акту на спадкову земельну ділянку, яка втрачена за життя спадкодавцем, про що поміщена об'ява у пресі (а.с.12) та відсутність правовстановлюючого документу на другу земельну ділянку, яку останній отримав у спадок після смерті своєї дружини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСЕ № 804767(а.с.6), однак не виготовив за життя Державний акт на вказану нерухомість на своє імя.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, при відсутності заперечень відповідача (а.с.26), враховуючи, що спадкові земельні ділянки дійсно належали спадкодавцю ОСОБА_3 на праві приватної власності, суд вважає, що за ОСОБА_1, як спадкоємицею за заповітом, повинно бути визнано право власності на земельні ділянки:

- площею 0,60 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496998, виданого Дивізійською сільською радою народних депутатів 17 квітня 2001 року на імя ОСОБА_3;

- площею 5,37 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047285, виданого Дивізійською сільською Радою народних депутатів 09 жовтня 2000 року на імя ОСОБА_4, яку ОСОБА_3 прийняв в спадщину згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №5428 після смерті ОСОБА_4, яка померла 17.05.2005 року.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 328, 1216, 1217, 1223, 1233, 1234, 1235, 1247, 1268 ЦК України, ст.ст.15, 58-60, 61, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії КК №986213 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12.08.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), як спадкоємцем за заповітом, право власності на:

- земельну ділянку площею 0,60 га, розташовану на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №496998, виданого Дивізійською сільською Радою народних депутатів Татарбунарського району Одеської області 17 квітня 2001 року на імя ОСОБА_3, який помер 16.10.2016 року;

- земельну ділянку площею 5,37 га, розташовану на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №047285, виданого 09.10.2000 року на імя ОСОБА_4, на підставі рішення 19 сесії ХХІІІ скликання Дивізійської сільської Ради від 27.07.2000 року за №88, яку ОСОБА_3 прийняв в спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №5428 після смерті ОСОБА_4, яка померла 17.05.2005 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Семенюк