АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5398/16-ц 22-ц/774/963/К/17
Справа № 210/5398/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження 22-ц/774/963/К/17 ОСОБА_1
Категорія 26 (III) Доповідач: Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача ПАТ „АрселорМіттал Криви Ріг про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він в період з 21.05.1997 по 18.03.1999 та з 16.05.2001 по 31.03.2008 року працював слюсарем-ремонтником на КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

31.03.2008 року звільнився з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у звязку з виходом на пенсію.

Тривала праця на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів викликала в нього виникнення двох профзахворювань : коніотуберкульоз: сидиросилікоз легень 1 ст. ( множинні вогнища) та емфізема легень 1 ст.

Актом розслідування профзахворювання № 34 від 14.10.2008 року встановлено, що профзахворювання виникло внаслідок тривалої роботи протягом 24 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію, що перевищують ГДК внаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання.

За висновком МСЕК 29.10.2008 року первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності.

Повторним висновком МСЕК від 27.10.2016 року безстроково встановлено 65 % втрати профпрацездатності та третя група інвалідності.

Через профзахворювання йому доводиться постійно зазнавати моральних та фізичних страждань. Задишка навіть при незначному фізичному навантаженні значно обмежує його фізичні можливості. В звязку з цим він знаходиться в постійному нервовому стані. Задля підтримання себе в задовільному стані доводиться витрачати значну часнику коштів на придбання медикаментів. Це ставить його та його сімю в тяжке матеріальне становище, що погіршує стосунки з членами родини, внаслідок чого він відчуває себе пригніченим та неповноцінним як особистість. Все це призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач вважає, що у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, йому спричинено моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 320 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та на його користь з з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стягнуто 30000 грн. моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так, обовязковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою особи, а при працевлаштуванні позивач був ознайомлений з умовами праці та усвідомлював можливість ушкодження його здоровя. В матеріалах відсутній висновок відповідних органів про те, що позивачу завдані моральні страждання, а визначений судом розмір моральної шкоди є необґрунтований та визначений без урахування Аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач в період з 21.05.1997 по 18.03.1999 та з 16.05.2001 по 31.03.2008 року працював слюсарем-ремонтником на КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

31.03.2008 року звільнився з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у звязку з виходом на пенсію.

В період роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих факторів викликала в позивача виникнення двох профзахворювань : коніотуберкульоз: сидиросилікоз легень 1 ст. ( множинні вогнища) та емфізема легень 1 ст.

Актом розслідування профзахворювання № 34 від 14.10.2008 року встановлено, що профзахворювання виникло внаслідок тривалої роботи протягом 24 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію, що перевищують ГДК внаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання.

За висновком МСЕК 29.10.2008 року первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності.

Повторним висновком МСЕК від 27.10.2016 року безстроково встановлено 65 % втрати профпрацездатності та третя група інвалідності.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачеві ОСОБА_3 в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено вище, матеріали справи містять докази щодо спричинення потерпілому ОСОБА_3, в результаті ушкодження здоровя, моральної шкоди, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Посилання представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, як встановлено судом, професійне захворювання позивача ОСОБА_3 виникло не у звязку з тривалою працею останнього за професією, а у звязку з перевищенням гранично допустимої концентрації в повітрі робочої зони запиленості та загазованості, тобто через порушення роботодавцем ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції судової практики щодо розгляду аналогічних справи є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці саме на підприємстві відповідача протягом 12 років 2 місяців з 24 років 4 місяців роботи в шкідливих умовах праці, зокрема і на інших підприємствах, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності та стаж роботи позивача на інших підприємствах, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 30 000,00 грн. до 15 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.1 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2017 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»на користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши цей розмір до 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: