РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

представника органу опіки та піклування виконавчого комітету

Рівненської міської ради ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дітей та зміну місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просить суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, а також стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину, а всього 3000 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 вересня 2016 року і до повноліття дітей.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 15 листопада 2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох малолітніх синів - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Рівненського міського суду від 05 жовтня 2010 року її шлюб з відповідачем був розірваний, старший син ОСОБА_9 залишений проживати з відповідачем, а молодший син ОСОБА_10 з нею.

Разом з тим, починаючи з лютого 2016 року, ОСОБА_7 постійно проживає разом з нею та своїм молодшим братом. Таке рішення ОСОБА_7 прийняв самостійно. Вважає, що відповідач не приділяв достатньої уваги сину та його добробуту, а тому перебування ОСОБА_7 у сімї відповідача негативно впливає на його виховання та здоровя.

Оскільки за час проживання сина ОСОБА_9 з нею відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обовязків і матеріально взагалі їй не допомагає, просить суд стягнути з нього аліменти на утримання обох синів.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав і у задоволенні позову просить суд відмовити повністю.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що під час розлучення вони з позивачем досягли згоди про те, що їх менший син буде проживати з матірю, а старший з ним. Хоча діти і проживали окремо, вони постійно спілкувалися, а він жодним чином не перешкоджав спілкуванню старшого сина з матірю. Він постійно займався вихованням як старшого, так і молодшого сина. Старший син ОСОБА_9, який проживав з ним, завжди був доглянутий.

Однак, з квітня 2016 року ОСОБА_7 почав жити з матірю і з того часу відношення ОСОБА_7 до нього стало гіршим. Погіршилося і навчання сина у школі, він перестав відвідувати спортивну секцію.

Вважає, що позивач не має можливості забезпечити належне виховання та утримання двох дітей. Причиною переходу сина ОСОБА_9 проживати до матері вважає безконтрольність позивача до сина та її обіцянки придбати сину компютерну техніку.

Заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що сторони з 15 листопада 2003 року перебували у шлюбі, від якого мають двох малолітніх синів - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 жовтня 2010 року у справі № 2-5319/10 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітніх дітей, шлюб між сторонами був розірваний, старший син ОСОБА_9 залишений проживати з відповідачем, а молодший ОСОБА_8 з позивачем.

Судом також встановлено, що до квітня 2016 року ОСОБА_7 проживав разом з батьком відповідачем ОСОБА_4, його дружиною ОСОБА_11 та її донькою ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3, а з квітня 2016 року і по теперішній час проживає разом з матірю позивачем ОСОБА_2 та своїм молодшим братом ОСОБА_8. При цьому, як встановлено судом, рішення ОСОБА_7 про зміну місця проживання було прийнято ним самостійно. Обставин, які свідчили б про погрози, примус чи інший негативний сторонній вплив, судом не встановлено.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_13 (сусідка відповідача), ОСОБА_14 (мати відповідача) та ОСОБА_11 (дружина відповідача) показали про належне виконання відповідачем своїх батьківських обовязків щодо виховання та утримання сина ОСОБА_9 за час його проживання з відповідачем, що в цілому позивачем і не заперечується. Разом з тим, суд визнає, що вказані обставини не є суттєвими при вирішенні спору про місце проживання дитини.

Під час судового розгляду даної цивільної справи питання про зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_7 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 25 січня 2017 року в присутності сторін. Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення батьків, комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітнього ОСОБА_7 на проживання з матірю.

Згідно висновку від 30 січня 2017 року № 08-193, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, беручи до уваги згадане рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне змінити місце проживання ОСОБА_7 та залишити його на проживання з матірю.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 30 січня 2017 року № 08-193, і за місцем проживання матері, і за місцем проживання батька створені належні умови для проживання, виховання і розвитку дітей. Разом з тим, відповідно до психолого-педагогічної характеристики на дитину, виданої навчальним закладом, де навчається ОСОБА_7 (ЗОШ № 28 міста Рівне), ОСОБА_7 надає перевагу відносинам з матірю та братом. ОСОБА_9 не заперечує стосунків з батьком, які є короткотривалими і тривожними. Під час бесіди ОСОБА_7 пояснив, що в майбутньому хоче проживати з мамою.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування № 30 січня 2017 року № 08-193 про доцільність зміни місця проживання ОСОБА_7 та залишення його на проживання з матірю.

Суд визнає, що висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам дитини, а тому погоджується з цим висновком.

Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною першою статті 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні 18 квітня 2017 року суд за участю представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_6 та за відсутності як сторін, так і їх представників, з метою уникнення можливого психологічного чи морального впливу на дитину, провів бесіду з малолітнім ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 для зясування його думки щодо спору батьків про місце його проживання.

ОСОБА_15, суд переконався у його бажанні проживати разом з матірю та молодшим братом ОСОБА_8, а також прийшов до висновку, що визначення місця проживання ОСОБА_15 з матірю є доцільним та відповідає інтересам дитини.

Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Як слідує з пояснень сторін, на теперішній час вони не можуть домовитися про спосіб виконання відповідачем обовязку утримувати дітей ні в грошовій, ні в натуральній формі, що свідчить про необхідність судового вирішення спору в частині стягнення аліментів.

Як слідує з довідки Головного управління ДФС у Рівненській області від 27 жовтня 2016 року № 1405/17-16-13-01-35, ОСОБА_4, який є фізичною особою-підприємцем, від провадження господарської діяльності отримав дохід у розмірі 66754,80 грн за ІІ квартал 2016 року та 66392,40 грн за ІІІ квартал 2016 року, що в загальному становить біля 22 тисяч гривень щомісячно. Будь-яких обставин, які свідчили б про суттєве погіршення матеріального стану на теперішній час, відповідач в судовому засіданні не зазначив і на такі обставини не посилався.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 травня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1777 гривень на одну особу в розрахунку на місяць, а з 01 грудня 2017 року 1860 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а також встановлений судом розмір доходів ОСОБА_4, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, що не перевищує встановленого прожиткового мінімуму, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним, а також таким, який відповідач спроможний сплачувати.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матірю ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1500 (одній тисячі пятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину, а всього 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 вересня 2016 року і до повноліття дітей.

Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 30 травня 2017 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь