печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9257/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року Печерський районний суд м.Києва

в складі головуючого судді Остапчук Т.В.

при секретарі Медведєва М.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги,посилаючись на те що 26 липня 2005 року між ним та відповідачем було укладено договір про управління будинком, надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати житлово-комунальні послуги у строки та умови, передбачені договором. Однак, відповідач порушує умови договору , з 1.06. 2014 року по 31.01.2017р. у нього виникла заборгованість у розмірі 9 150,18 грн. , яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Також позивач просить стягнути з відповідача відповідно до ст..625 ЦПК України суму інфляційних нарахувань в розмірі 2218,83 грн., З % річних - 325,30 грн.,відповідно до п.2.2.5 Договору пеню в розмірі 3297,23 грн., судовий збір в розмірі - 1600 грн

В судовому засіданні представник позивача Зайцев І.Є позов підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 липня 2005 року між ТОВ «Рада 6» та ОСОБА_1 було укладено договір про управління будинком, надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території, згідно з умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання вносити плату на рахунок позивача за надані житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, відповідач зазначає, що у відповідності до п. 4.1. договору 23 квітня 2010 року та 12 травня 2010 року звертався до позивача з заявами про припинення строку дії договору та з пропозицією про укладення нового договору. Однак така вимога позивачем була залишена поза увагою та доказів, які б підтверджували надання та отримання послуг з утримання будинку та прибудинкової території відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 23 квітня 2010 року звернувся з листом до позивача про припинення договору та з пропозицією укласти новий договір. Разом з тим, листом від 05 травня 2010 року позивач повідомив, що не вбачає підстав для задоволення вимоги відповідача (а.с.107-109)

12 травня 2010 року відповідач повторно звернувся до позивача з заявою про припинення договору та з пропозицією укласти новий договір. Однак відповіді на даний лист не отримав (а.с.108)

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач посилається на те, що договір про надання послуг та участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території припинив строк дії та прорахунок заборгованості не відповідає вимогам закону, а відтак у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовом про стягнення з нього боргу по сплаті за житлово-комунальні послуги. Також відповідач вказав на те, що ТОВ «Рада 6» не утримує на балансі житловий будинок, не веде бухгалтерську статистичну та іншу передбачену законодавством звітність щодо його утримання, не здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання будинку, а також не забезпечує управління цим майном і не несе відповідальності за його експлуатацію, та не здійснює операцій, що належать до компетенції виконавця житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. договору договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом 5 років, а в частині виконання грошових зобов'язань - до їх виконання. В разі відсутності за місяць до закінчення строку договору заяви будь-якої із сторін про його припинення або зміну умов, договір вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах.

Відповідно до ст. 645 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту.

Позивач звернувся до відповідача із заявою-повідомленням про свій намір достроково припинити договір та укласти договір у новій редакції, проте відповідач своїм листом відмовився від припинення зобов'язання із запропонованих позивачем підстав. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вказана відмова була оскаржена позивачем у встановленому законом порядку, суду не надано.

Таким чином, саме по собі звернення позивача із заявами про намір достроково припинити дію договору свідчить не про автоматичне припинення договору з моменту надходження даних документів до ТОВ «Рада 6», а лише про намір припинення цього договору.

Тому доводи відповідача про припинення дії договору від 26 липня 2005 року та відсутність нового договору, за яким позивач міг би надавати житлово-комунальні послуги та нараховувати плату за отриманні послуги, свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача про те, що позивач не має статусу виконавця послуг та не має відношення до надання житлово-комунальних послуг мешканцям житлового будинку АДРЕСА_1, в якому знаходиться квартира № 50, що належить позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 26 жовтня 2012 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація повідомила відповідача, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 збудовано за кошти інвесторів та актом державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта «Житловий будинок з комплексом об'єктів громадського обслуговування та критими автостоянками - секції «А», «Б», «В» першої черги будівництва за адресою: АДРЕСА_1», який затверджено розпорядженням Печерської райдержадміністрації від 26 грудня 2008 року № 1683, експлуатуючою організацією визначено ТОВ «РАДА 6», яке і на сьогодні здійснює обслуговування будинку.

Таким чином, посилання відповідача про відсутність у позивача повноважень експлуатуючої організації спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Встановлено, що відповідач, як власник квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачує їх. Позивач у судовому засіданні визнав часткове надання позивачем комунальних послуг.

Не можуть бути прийнятими до уваги судом заперечення відповідача щодо неправомірності залучення до проведення розрахунку та виставлення йому рахунку за послуги іншої юридичної особи ТОВ «ІОЦ «Рада», оскільки, як вбачається з матеріалів справи на підставі укладеного з ТОВ «Рада 6» договору доручення №01/27/08 ТОВ «ІОЦ «Рада» зобов'язалось на підставі довіреності від імені ТОВ «Рада 6» виставляти рахунки та квитанції на оплату послуг; отримувати грошові кошти від споживачів послуг; надавати доручення банку про перерахування грошових коштів та виконувати всі інші дії, які необхідні для реалізації повноважень наданих довіреністю та договором.

Відповідно ст. ст. 10, 151, 162 Житлового кодексу України громадяни зобов'язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідач, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов'язання не виконує, плату за отримані послуги не вносить, чим порушує права позивача.

У зв'язку з порушенням умов укладеного між сторонами договору у відповідача виникла заборгованість з 1.06. 2014 року по 31.01.2017р. у розмірі 9 150,18 грн.

При цьому , заперечуючи проти нарахованої позивачем суми заборгованості, відповідач у порушення вимог статей 10,60 ЦПК України належних і допустимих доказів на його спростування не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особі або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 8.12.2014р. з відповідача стягнута заборгованість за житлового комунальні послуги за попередній період (а.с.91)

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 21.07.2016р. відмовлено ОСОБА_1 в позові до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про визнання незаконними та скасування рішень (а.с.65)

Посилання відповідача на відсутність договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території , суд вважає безпідставним , оскільки відповідачами отримувались відповідні послуги . Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (ст..19) відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Це означає , що кожна із сторін має право вимагати укладання такого договору, у тому числі і в судовому порядку.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи16 грудня 2015р. № 6-2023цс15. Аналогічний правовий висновок щодо застосування цієї статті міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, знайшли підтвердження.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення суму інфляційних нарахувань в розмірі 2218,83 грн., З % річних - 325,30 грн.

Позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 3297,23 грн., не підлягають задоволенню , оскільки відповідно до п.10 ч.2 статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розміру пені не встановлено

Враховуючи, що суд задовольняє пред"явлений позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 1600 грн. підлягають стягненню з відповідача, які підтверджені документально.

На підставі викладеного та керуючись ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст.10, 151, 162 ЖК УРСР, ст.ст. 11, 256, 257, 267, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9150,18 грн. , інфляційну складову боргу - 2218,83 грн., З % річних - 325,30 грн., судовий збір в розмірі - 1600 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Остапчук Т.В.