АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 44630, 00 грн. заборгованості за кредитним договором № 001-29555-070313 від 07.03.2013 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа №753/23774/16-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/6023/2017
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Колесник
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не взяв до уваги, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, що нею отримано кредитні кошти. Вказала на те, що у ході розгляду справи вона надала суду підтверджуючи документи щодо того, що кошти з її рахунку було знято невідомими особами. Суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що Банк не надав суду доказів, які підтверджували розмір отриманих нею коштів, доказів перерахування зазначених коштів, не надано виписки по відповідному рахунку, який би повинен був відкрити Банк на ім'я позичальника, що було б підтвердженням договірних відносин між сторонами, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути взятий судом до уваги як доказ. Звернула увагу на те, що вона у судовому засіданні підтвердила, що на момент звернення до суду із позовом договір про відкриття кредитної лінії в якому міститься третейське застереження є чинним, така угода не визнавалася недійсною та може бути виконана, враховуючи на те, що вона наполягала на вирішення спору третейським судом, а тому вважає, що суд повинен був припинити провадження у справі.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилася, від її представника ОСОБА_6 надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю у іншому судовому процесі та забезпеченням можливості надати суду додаткові письмові обґрунтування апеляційної скарги. Колегія суддів розцінила ці причини як неповажні та такі, що спрямовані на умисне затягування розгляду справи, оскільки про час та дату судового засідання призначеного апеляційним судом на 31.05.2017 року ОСОБА_2 повідомлена 28.04.2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, тобто відповідач мала час на звернення за правовою допомогою більше одного місяця, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та її представника у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, зокрема встановивши, що відповідачем порушено передбачений кредитним договором порядок погашення суми боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 07 березня 2013 року укладено кредитний договір №001-29555-070313, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривні, випускає та надає платіжну картку, а також ПІН -код до неї, здійснює обслуговування на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку №1 до договору та на умовах викладених в Правилах здійснення операцій за картковими рахунками.

Відповідно до п.1.3 Договору банк відкриває держателю відновлювальну відкличну кредитну лілію на загальну суму 100000, 00 грн., та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 50000, 00 грн. банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в її межах при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода не складається.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що кредитування рахунку здійснюється в межах кредитної лінії протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами Договору, та не потребує підписання додаткових угод до Договору.

Даний договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором (п. 5.2 Договору).

Як вбачається, Банк свої зобов'язання виконав належним чином, у свою чергу, ОСОБА_7 свої зобов'язання за договором кредиту не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Так, положеннями статей 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, але відповідачем не виконувались умови договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що уклавши 07.03.2013 року Договір №001-29555-070313 про відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач взяла на себе зобов'язання повернути кредит в обумовлений строк, однак свого обов'язку не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Відтак станом на 13.12.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 44630, 00 грн, що складається із простроченого тіла кредиту 31880, 00 грн; заборгованості за комісіями 12750, 00 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.4).

Разом з тим, вбачається, що відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні визнала позовні вимоги, що також відображено у журналі судового засідання від 29.03.2017 року(а.с.25,28). Таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції наданих відповідачем доказів на спростування отримання нею грошових коштів за вказаним кредитним договором оцінюються колегіє суддів критично, оскільки спростовуються матеріалами справи, з яких чітко вбачається, що відповідач визнала позов повністю, а отже визнала факт отримання кредитних коштів та заборгованість у зазначеному позивачем розмірі.

Твердження про те, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не переконався у наявності доказів щодо виникнення зобов'язань та строку його виконання за договором колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.

Як вбачається, на підтвердження наявності зобов'язань - заборгованості у відповідача перед банком, останній надав суду розрахунок заборгованості (а.с.4). Даний розрахунок, наданий позивачем, не спростований стороною відповідача під час розгляду справи. Заборгованість за договором кредиту є непогашеною та визнана відповідачем.

Отже, твердження про те, що суд не переконався про наявність доказів щодо виникнення зобов'язань у відповідача перед позивачем за договором кредиту та строку виконання зобов'язань,правильність нарахування заборгованості за комісіями за користування картковим рахунком спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Довід апеляційної скарги про те, що з її карткового рахунку поза її волею невстановленими особами було знято грошові кошти, які Банк був зобов'язаний їй повернути колегія суддів не бере до уваги, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів вини банку в цих подіях, підстави відповідальності банку за вказані події відсутні.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню повністю є вірним та такими, що відповідають вимогам закону та зібраним по справі доказам.

Посилання ОСОБА_7 на ту обставину, що даний спір підлягав розгляду третейським судом відповідно до третейського застереження, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та такі, що не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, згідно із положеннями ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв'язку з чим зобов'язані їх виконувати належним чином.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб'єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, на час пред'явлення банком даного позову до суду існувала законодавча заборона розгляду третейським судам розглядати дану категорію справ, а тому внесення до вказаного договору третейського застереження не свідчить про те, що даний спір повинен був вирішуватись третейським судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що третейське застереження жодним чином не порушує права позивача на захист своїх прав у судах загальної юрисдикції, оскільки третейська угода про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Отже, твердження заявника про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, вони є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, належним чином встановив фактичні обставини справи, взявши до уваги визнання позову відповідачем, а тому дійшов законного висновку про задоволення позову. Підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: