АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 757/469/17-ц Головуючий в 1 інстанції - Цокол Л.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6367/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Казанник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовм до ОСОБА_2 і просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 до Федеративної Республіки Німеччини на період з 01 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року, без згоди та супроводу батька.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що для повноцінного та всебічного розвитку дитини позивачем було прийнято рішення відправити доньку в зазначений період до ФРН для проходження мовних курсів з поглибленого вивчення німецької мови, які будуть проходити в період з травня 2017 року по серпень 2017 року. В цей же період донька планує взяти участь в змаганнях із художньої гімнастики. При цьому відповідач своєї згоди на виїзд дитини не надає, чим позбавляє дитину можливості духовно та фізично розвиватись.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька - задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Федеративної Республіки Німеччини у період з першого травня 2017 року по тридцять перше серпня 2017 року у супроводі матері, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати.

В скарзі посилалася на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків встановленим обставинам справи. Вказувала , що згідно з наданими до позовної заяви документами за ОСОБА_4 резервується місце на стандартному курсі навчання при 20 годинному завантаженні дитини в неділю. Тобто дитина буде навчатися по 4 години кожного дня у період з 02.05 по 28.08.2017 року. На думку відповідача це велике навантаження на дитину відповідного віку, крім того у літній період на канікулах - це час відпочинку. Вказувала на недоведеність можливої участі дитини в змаганнях. Посилалася на те, що на території України є значна кількість мовних шкіл та проводяться змагання з спортивної гімнастики, а тому виїжджати за межі України неповнолітній дитині немає потреби. Також вказувала на те, що на території іншої держави неповнолітня не зможе самостійно забезпечити себе харчуванням та всіма необхідними умовами, для тривалого проживання та навчання. При цьому, позивачка не надала суду підтвердження безпечних умов перебування доньки за кордоном, позивачкою не надано доказів фінансової спроможності оплачувати інші витрати крім навчання - це витрати на харчування, проживання, проїзд та інше. Позивачка в позовній заяві не надала жодного документу на якій підставі вона буде проживати у Німеччині, а відповідно як і де разом з матір'ю чи без буде проживати неповнолітня донька.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, врахувавши положення ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 p. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16- річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Шлюб між батьками розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року.

Дитина навчається у 10 класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №92 ім. І.Франка м. Києва. Другою іноземною мовою, що вивчається в школі, є німецька мова. Адміністрація шкоди не заперечує щодо відсутності ОСОБА_4 в період з 01 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року для проходження мовних курсів ( з німецької мови та в участі у спортивних заходах в Німеччині). З урахуванням успішності та знань учениці, відсутність протягом цього періоду не позначиться негативно на навчальному процесу та успішності.

Дитина є ученицею відділення художньої гімнастики ДЮСШ 3№ з 2007 року, кандидат у майстри спорту України. Також дитина є кандидатом у майстри спорту з синхронного плавання.

Встановлено, що 24 листопада 2016 року позивач ОСОБА_3 через приватного нотаріуса КМНО Міхніч Т.І. звернулась до ОСОБА_2 з питанням надання дозволу на виїзд дитини до ФРН з метою вивчення мов та з метою розвитку її здібностей в спорті.

Відповідач в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини, мотивуючи це своїм бажанням провести літній відпочинок з донькою.

Із наданих матеріалів також вбачається , що в Інституті німецької мови у м. Франкфурті ФРН в період з травня по серпень 2017 року проходитимуть курси з вивчення німецької мови різного терміну. Крім того, є можливість відвідування спортивного клубу, який спеціалізується на плаванні та синхронному плаванні.

Неповнолітня ОСОБА_4, в судовому засіданні зазначила про те, що виїзд в запропонований період було її бажанням, оскільки це надасть їй можливість не тільки пройти мовні курси, відвідати клуб з плавання, а також і відпочити. При цьому дитина зазначила , що з батьком вони не спілкуються та про його наміри провести з нею в літній період відпочинок не обізнана.

Врахувавши, вищенаведені обставини, суд встановив, що виїзд дитини за межі України в літній період в супроводі її матері повністю відповідає інтересам дитини, жодних обставин, які б свідчили про можливе порушення прав дитини, судом не встановлені, а тому суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про можливе погіршення стану здоров'я дитини внаслідок непомірного навантаження на неї в літній період, колегія суддів не приймає,так як ці доводи є лише припущенням відповідача та його представника. Суду не були надані докази, що заняття іноземною мовою по 4 години на добу спричинять істотної шкоди здоров'ю дитини, та не будуть відповідати її інтересам.

Суд першої інстанції правомірно врахував думку дитини, щодо того з ким з батьків вона бажає провести свій літній відпочинок.

Посилання в скарзі на ненадання суду доказів місця проживання дитини, та наявності фінансової можливості її утримувати, колегія суддів не приймає з огляду на те, що судом встановлено, що дитина за кордоном буде знаходитись зі своєю матір'ю, яка зобов'язана забезпечити достойний рівень проживання своєї дитини за кордоном.

Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що мати дитини неспроможна забезпечити дитині умови проживання та харчування на протязі трьох літніх місяців. Представник позивача надав суду пояснення, що мати дитини проживає в Німеччині зі своїм цивільним чоловіком за адресою: FUCHSHOHL 119, 60431, Frankfurt am Main, де і буде проживати дитина.

Представник відповідача не заперечувала факт проживання позивача в цивільному шлюбі з німцем, при цьому зазначила, що оскільки той значно старший від матері це негативно впливатиме на виховання дитини.

Колегія суддів вважає, що різниця у віці між матір'ю дівчинки та її цивільним чоловіком не є безумовним доказом аморального впливу на виховання дитини, а тому така обставина не може бути перешкодою для виїзду дівчинки за її бажанням до місця проживання своєї матері з метою поглибленого вивчення німецької мови та занять спортом.

Доводи апеляційної скарги не містять жодних посилань на докази, які б свідчили про те, що виїзд дитини за кордон протягом літніх канікул буде суперечити її законним правам та інтересам.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення прав батька на проведення з дитиною літнього відпочинку, колегія суддів не приймає враховуючи пояснення самої дитини, яка висловила своє бажання канікули провести з матір'ю за кордоном.

При цьому суд не вважає, що будуть істотно порушені права батька, який має можливість врахувати бажання своєї дитини та провести з нею час в інший період, після повернення до України.

Інші доводи скарги на правильність рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: