Справа № 348/799/17
Провадження № 22-ц/779/923/2017
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І.
Суддя-доповідач Томин О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Надвірнянського районного суду від 13 квітня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т.Д. Зокрема, вважав незаконною та такою, що порушує його права, постанову про розшук майна боржника ВП №13168698 від 27.03.2017 року, оскільки згідно Акту опису й арешту майна серії АА №962632 від 07.09.2010 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, в тому числі виконавчого листа №2-180 від 02.06.2009 року, проведено опис транспортних засобів, перелік яких зазначений в цьому акті та співпадає з переліком транспортних засобів, зазначених в постанові про розшук майна боржника, накладено арешт і встановлено заборону на відчуження, пошкодження, приховування, підміну арештованого майна. Описане та арештоване майно передано йому на відповідальне зберігання.

13.04.2017 року представник скаржника ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №2-180, виданого 02.06.2009 року Надвірнянським районним судом, заборонити поліції тимчасово затримувати та зберігати на спеціальних майданчиках чи стоянці виявлених за результатами розшуку транспортних засобів, перелік яких визначений в постанові про розшук майна боржника ВП №13168698 від 27.03.2017 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 13 квітня 2017 року заяву представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі виконавчого листа №2-180, виданого 02.06.2009 року Надвірнянським районним судом, та заборонено працівникам Національної поліції тимчасово затримувати та зберігати на спеціальних майданчиках чи стоянці виявлених за результатами розшуку транспортних засобів, перелік яких, визначений в постанові про розшук майна боржника ВП №13168698 від 27.03.2017 року до завершення розгляду скарги.

Начальником відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби в Івано-Франківській області ГТУ юстиції міністерства юстиції України Бунчак Р.Р. подано на дану ухвалу суду апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права при її винесенні.

Апелянт зазначає, що дана ухвала постановлена судом в порушення вимог ст. 151, 152 ЦПК України та всупереч рекомендаціям постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", не наводячи при цьому жодних мотивів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, обмежуючи право та виключні повноваження державного виконавця щодо вилучення описаного та арештованого майна, обмежуючи права стягувача АТ "Дельта Банк", який є заставодержателем арештованого майна, унеможливлюючи вчинення подальших дій державним виконавцем за виконавчим провадженням щодо іншого майна, яке належить боржнику, в тому числі коштів.

Також судом не було залучено стягувача АТ "Дельта Банк" до участі у справі та фактично позбавлено його прав на оскарження рішень за результатами розгляду скарги.

Апелянт вважає, що внаслідок постановленої ухвали суд фактично надав боржнику - зберігачу майна право на користування ним до розгляду скарги по суті.

У зв'язку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представника скаржника вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Представник державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-180, виданий 02.06.2009 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Український промисловий банк» 3690841,21 грн. заборгованості за кредитним договором.

Згідно ухвали Надвірнянського районного суду від 13.05.2011 року, залишеної ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.07.2011 року без змін, проведено заміну сторони виконавчого провадження ВП №13168698 ТзОВ «Український промисловий банк» в особі Івано-Франківської філії ТзОВ «Український промисловий банк» її правонаступником АТ «Дельта Банк».

07.09.2010 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, в тому числі виконавчого листа №2-180 від 02.06.2009 року, проведено опис майна - транспортних засобів, які належать боржнику ОСОБА_2, про що складено Акт опису й арешту майна (а.с. 4-5).

Встановлено також, що 27.03.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУ юстиції в Івано-Франківській області Гундяком Т.Д. винесено постанову про розшук майна боржника, відповідно до якої на виконання виконавчого листа №2-180 від 02.06.2009 року оголошено в розшук транспортні засоби, які належать ОСОБА_2 (а.с. 3).

Звертаючись до суду із завою про забезпечення позову, представник скаржника вважав, що зазначена вище постанова від 27.03.2017 року неправомірна, а її виконання порушує майнові права боржника.

Відповідно до статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Частиною першою статті 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а частиною третьою цієї статті визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктами 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суди повинні виходити з того, що наведений у частині першій статті 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи заяву представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до завершення розгляду скарги про визнання постанови про розшук майна боржника неправомірною можливо застосувати заходи забезпечення позову, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, зокрема, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2-180, виданого 02.06.2009 року, та заборони працівникам Національної поліції тимчасово затримувати та зберігати на спеціальних майданчиках чи стоянці виявлених за результатами розшуку транспортних засобів боржника, оскільки, як вказав заявник, виконання оскаржуваної постанови призведе до понесення боржником додаткових витрат, пов'язаних із транспортуванням та зберіганням транспортних засобів, оголошених в розшук, на спеціальному майданчику чи стоянці.

Разом з тим, на думку колегії суддів, посилання суду на пункт 2 частини першої статті 152 ЦПК України як підставу зупинення виконавчого провадження, суперечить положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавче провадження є сукупністю дій, спрямованих на виконання рішення судів та інших органів.

Також вбачається, що зупиняючи ухвалою від 13.04.2017 року стягнення на підставі виконавчого листа №2-180, виданого 02.06.2009 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Український промисловий банк» (АТ «Дельта Банк») 3690841,21 грн. заборгованості за кредитним договором, суд не взяв до уваги інтереси стягувача АТ «Дельта Банк» та не дотримав вимоги частини третьої статті 152 ЦПК України щодо співмірності видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову, про які просив заявник, може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду по справі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали з цього питання про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду від 13 квітня 2017 року скасувати, постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2-180 виданого 02.06.2009 року Надвірнянським районним судом та заборони поліції тимчасово затримувати, зберігати на спеціальних майданчиках чи стоянці виявлених за результатами розшуку транспортних засобів, перелік яких, визначених в постанові про розшук майна боржника ВП №13168698 від 27.03.2017 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Василишин Л.В.