АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1026/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 6 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_8 ОСОБА_6" до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ПАТ "ОСОБА_8 ОСОБА_6" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6» та ОСОБА_9 було укладено генеральну кредитну угоду № 010/02-2/734-06/г.

Відповідно до п. 1.2. угоди загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати 500 000 доларів США або еквіваленту в гривні чи євро.

30 жовтня 2006 року на виконання умов генеральної кредитної угоди між позивачем та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/734-06, згідно умов якого ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 395 000 доларів США строком до 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних.

9 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між Банком та ОСОБА_9 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються.

Станом на 1 грудня 2013 за ОСОБА_9 рахується заборгованість за кредитним договором № 010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року в сумі 374 194,37 доларів США, з яких: 363 105,22 доларів США заборгованість за кредитом, 10 064,42 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 024,73 доларів США - пеня, що станом на 5 серпня 2010 року є еквівалентом 2 952 805 грн. 20 коп.

30 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/734-06п, згідно якого встановлено, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року.

15 грудня 2006 року на виконання умов генеральної кредитної угоди між Банком та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/935-06, на підставі якого ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 105 000 доларів США строком 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12% річних.

9 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між Банком та ОСОБА_9 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються.

Станом на 1 грудня 2013 за ОСОБА_9 рахується заборгованість за кредитним договором № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року в сумі 90 061,08 доларів США, з яких: 87 246,78 доларів США заборгованість за кредитом, 2 418,27 доларів США - заборгованість за відсотками, 396,03 доларів США - пеня, що станом на 5 серпня 2010 року є еквівалентом 710 681 грн. 89 коп.

15 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/935-06 п, згідно умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов Кредитного договору № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року.

15 березня 2007 року на виконання умов генеральної кредитної угоди, між Банком та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/302-07. На підставі даного кредитного договору ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 90 000 доларів США строком до 15 березня 2017 року зі сплатою 12 % річних.

15 листопада 2007 року Банком було збільшено позичальнику ліміт кредитування до 460 000 доларів США.

9 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року, 19 серпня 2009 року та 26 лютого 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між Банком та ОСОБА_9 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються.

Таким чином ОСОБА_9 не виконано зобов'язання вищевказаного кредитного договору, а саме - не сплачується основна заборгованість за кредитом та відсотки за його користування.

Так, станом на 1 грудня 2013 за ОСОБА_9 рахується заборгованість за кредитним договором № 010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 року в сумі 479 352,29 доларів США, з яких: 457 721,72 доларів США заборгованість за кредитом, 20 945,47 доларів США - заборгованість за відсотками, 685,10 доларів США - пеня, що станом на 5 серпня 2010 року є еквівалентом 3 782 616 грн. 86 коп.

15 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/302-07п, згідно якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 року.

4 березня 2008 року на виконання умов генеральної кредитної угоди, між Банком та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/357-08. На підставі даного кредитного договору ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 500 000 доларів США строком до 3 березня 2018 року, із сплатою 15 % річних.

9 грудня 2008 року, 31 березня 2009 року,19 серпня 2009 року та 17 травня 2010 року, з метою здійснення реструктуризації заборгованості боржника та зменшення фінансового навантаження на позичальника між Банком та ОСОБА_9 було укладено додаткові угоди, які боржником також не виконуються.

Станом на 1 грудня 2013 року за ОСОБА_9 рахується заборгованість за кредитом в сумі 537 320,07 доларів США, 11 416,68 доларів США заборгованість за відсотками, 982,41 доларів США пеня, а всього 549 719,16 доларів США або 4 337 888 грн. 87 коп.

4 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/357-08п., згідно якого встановлено, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/357-08 від 4 березня 2008 року.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в сумі 14 936 560 грн. 69 коп. та судові витрати по сплаті судового збору.

В ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 14 586 560 грн. 69 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що ОСОБА_9 23 жовтня 2015 року було частково погашено заборгованість за кредитними договорами, а саме: за договором № 010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року 75 000 грн., за договором № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року 75 000 грн., за договором № 010/02-2/302-08 від 15 березня 2007 року 75 000 грн., за договором № 010/02-2/357-08 від 4 березня 2008 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 6 вересня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначив, що ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6» направляв йому претензії №10-00/06-187, №10-00/06-183, №10-00/06-185 та №10-00/06-185 від 12 липня 2010 року, в яких ставив вимогу на протязі місяця сплатити на користь позивача повну суму заборгованості по відповідним кредитним договорам, чим змінив строк виконання основного зобовязання на строк до 13 серпня 2010 року. Зважаючи на п.4.1 договорів поруки №010/02-2/734-06п від 30 жовтня 2006 року, №010/02-2/935-06п від 15 грудня 2006 року, №010/02-2/302-07п від 15 березня 2007 року та №010/02-2/357-08п від 4 березня 2008 року, кредитор мав право предявити позов до поручителя протягом трьох років, а саме: з 13 серпня 2010 року до 13 серпня 2013 року. Проте, Банк звернувся до суду з позовом лише 14 січня 2014 року, тобто більше ніж через три роки від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6», суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість виникла у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому підлягає стягненню з відповідача як з поручителя. Крім того, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку поручитель відповідає перед кредитором за зобовязання боржника в повному обсязі.

Колегія суддів не повністю погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 3 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсилідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено генеральну кредитну угоду № 010/02-2/734-06/г. (а.с.8)

Відповідно до п. 1.2. Угоди загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати 500 000 доларів США або еквіваленту в гривні чи євро.

30 жовтня 2006 року на виконання умов генеральної кредитної угоди між Банком та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/734-06. На підставі даного кредитного договору ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 395 000 доларів США строком до 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних.(а.с.10)

15 грудня 2006 року на виконання умов генеральної кредитної угоди, між Банком та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/935-06. На підставі даного кредитного договору ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 105 000 доларів США строком 30 жовтня 2013 року зі сплатою 12 % річних. (а.с. 24)

15 березня 2007 року на виконання умов генеральної кредитної угоди, між позивачем та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/302-07. На підставі даного кредитного договору ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 90 000 доларів США строком до 15 березня 2017 року зі сплатою 12 % річних. (а.с. 13)

4 березня 2008 року на виконання умов генеральної кредитної угоди, між позивачем та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 010/02-2/357-08. На підставі даного кредитного договору ОСОБА_9 було надано кредит в сумі 500000 доларів США строком до 3 березня 2018 року, із сплатою 15 % річних. (а.с. 20)

30 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/734-06п, пунктом 1.2. якого встановлено, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року, а саме: повернути кредит в сумі 395 000 доларів США, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору.(а.с.30)

15 грудня 2006 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/935-06, пунктом 1.2. якого встановлено, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року, а саме повернути кредит в сумі 105000 доларів США, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору. (а.с. 31)

15 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/302-07п. Пунктом 1.2. договору поруки встановлено, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 року, а саме: повернути кредит в сумі 90 000 доларів США, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору. (а.с. 32)

4 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 010/02-2/357-08п. Пунктом 1.2. договору поруки встановлено, що поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника - ОСОБА_9, які виникли з умов кредитного договору № 010/02-2/357-08 від 4 березня 2008 року та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. (а.с. 33)

Відповідно до пунктів 2.1. вище наведених договорів поруки, сторони договору визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки.

Пункти 3.1. договорів встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановленому на момент подання позовної заяви, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.544 ЦК України.

Відповідно до пунктів 4.1 договорів, договори поруки набирають чинності з дати їх підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі.

Також порука припиняється, якщо ОСОБА_8 в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 12.07.2010 року направляв на адресу боржника та поручителя претензії про дострокове погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до прететнзій ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6» №10-00/06-187, №10-00/06-183, №10-00/06-185 та №10-00/06-185 від 12 липня 2010 року, направлених на адресу ОСОБА_7 поштою 13 липня 2017 року, ОСОБА_8 ставить вимогу перед поручителем про сплату заборгованості на користь ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6» повну суму заборгованості по кредитним договорам №010/02-2/734-06 від 30 жовтня 2006 року, №010/02-2/935-06 від 15 грудня 2006 року, №010/02-2/302-07 від 15 березня 2007 року та №010/02-2/357-08 від 4 березня 2008 року, а саме: по сплаті тіла кредиту, заборгованості за вісотками та пені у місячний строк. (а.с. 210-215, 241-252).

Зі змісту вказаних претензій слідує, що ОСОБА_8 направив вимогу до відповідача сплатити на користь позивача протягом одного місяця повну суму заборгованості.

Вказані обставини визнаються позивачем і також встановлені у справі № 711/650/13-ц (провадження №2/711/18/15) за позовом ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6» до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитними договороами та зустрічним позовом ОСОБА_9 до ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_6» про визнання правочинів недійсними.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позика, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Зі змісту вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, скориставшись правом вимоги дострокового погашення заборгованості за кредитним зобовязанням, ОСОБА_8 фактично змінив строк виконання основного зобовязання на строк до 13.08.2010 року.

Отже, зважаючи на п. 4.1 договорів поруки перебіг трирічного строку для предявлення Банком вимог до поручителя розпочався з 13.08.2010 року та закінчився 13.08.2013 року. У вказаний проміжок часу ОСОБА_8 у будь-якій формі вимог до поручителя не предявив.

Натомість, колегією суддів встановлено, що позов ПАТ "ОСОБА_8 ОСОБА_6" про стягнення заборгованості із поручителя подано 14 січня 2014 року.

Отже, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском строку, встановленого у договорах поруки.

Даний висновок відповідає правовим позиціям, які викладені в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6- 53 цс 14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15.

На зазначене районний суд не звернув уваги та невірно визначився з нормами закону, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Встановивши, що порука на час пред'явлення позову у даній справі була припинена, колегія суддів вважає, що в порядку ст. 309 ЦПК України рішення першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 6 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_8 ОСОБА_6" до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Публічному акціонерному товариству "ОСОБА_8 ОСОБА_6" у позові до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :