Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 43 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки і піклування Житомирської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Уточнивши позовні вимоги, просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру №34 будинку №38-Б, що по вул. Лесі Українки у м. Житомирі (а.с.70). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що успадкувала після смерті чоловіка 1/5 частину вищезгаданої квартири. Інші 4/5 частин квартири належать колишній дружині її чоловіка ОСОБА_2, їх доньці ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках по 1/5 частині кожному. У спірній квартирі мешкає також чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 Відповідачі не визнають її права на частину квартири та не впускають до житла, чим створюють перешкоди у користуванні власністю.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10 жовтня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи залучено орган опіки і піклування Житомирської міської ради (а.с. 64).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2017 року позов задоволено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та направити справу на новий розгляд іншому складу суду. Зазначає, що представником органу опіки і піклування Житомирської міської ради було подано заяву про відкладення розгляду справи для обстеження житлових умов, в яких проживають неповнолітні діти. Однак суд першої інстанції, незважаючи на зазначене клопотання, ухвалив рішення та не застосував до спірних правовідносин положення ст.8 Закону України «Про охорону дитинства». На даний час вона не має можливості створити дітям належні умови для проживання, оскільки суд вселив до житла позивача. Посилається на те, що позивач не має потреби в житлі, оскільки вона одружилася із новим чоловіком та проживає у Київській області.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 17 листопада 2008 році квартира АДРЕСА_1 була приватизована в рівних частках ОСОБА_8, його колишньою дружиною ОСОБА_2, донькою ОСОБА_3, онуками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності на житло №58942 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2014 року позивач ОСОБА_1, після смерті чоловіка ОСОБА_8, який помер 10 липня 2013 року, успадкувала 1/5 частину вищевказаної квартири (а.с.4,60). Право спільної часткової власності позивача зареєстровано 11 січня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.5).

ОСОБА_3 намагалася у судовому порядку оспорити дійсність заповіту її батька, але ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2016 року її позовна заява до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним залишена без розгляду (а.с.44). У матеріалах справи також відсутні докази недійсності свідоцтва про право на спадщину за заповітом або припинення права спільної часткової власності позивача на спірну квартиру.

За таких обставин позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина квартири та остання набула такого права у законний спосіб, оскільки зворотнього матеріалами справи не доведено.

У квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.91). Сторони не заперечили тієї обставини, що без реєстрації у квартирі також проживає відповідач ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_4А.)

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 підтвердила ту обставину, що вона із її чоловіком та матірю не допускають позивача до квартири. Дії виправдовує тим, що позивач після смерті батька уклала шлюб з ОСОБА_9 та у останньої є інше житло, натомість вона (відповідач ОСОБА_4А.) зобовязана створити належні умови для проживання своїм неповнолітнім синам.

Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що позивачу, яка є співвласником спірної квартири, чиняться перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно, а тому, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.316,317,319,321,391 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захистив порушене право у спосіб, який просила позивач, вселивши останню до спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не застосував до спірних правовідносин положення ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» та не звернув уваги на її обовязок створити неповнолітнім синам умови, необхідні для всебічного їх розвитку, не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки вищевказана норма матеріального права на спірні правовідносини не поширюється, право власності є непорушним та власник не може бути протиправно позбавлений права власності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач має інше житло на зміст права власності не впливає.

За таких обставин суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: