ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», відділ державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Басуріної Ганни Миколаївни на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вказаним вище позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 21 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав йому споживчий кредит у розмірі 16 325 доларів США, з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 21 квітня 2015 року зі сплатою 14 відсотків річних.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Оскільки відбулася заміна кредитора, то позивач набув права вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2008 року, який укладено з ОСОБА_6 Останній прийняті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконав, тому у нього виникла перед позивачем заборгованість у розмірі: 139 046,90 грн - заборгованість за кредитом; 75 020,44 грн -заборгованість за відсотками; пеня - 40 658,84 грн; 2 950,99 грн - сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 загальну суму заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 0 у розмірі 257 677,18 грн.

На виконання ухвал суду від 29 липня та 29 вересня 2015 року позивач 23 жовтня 2015 року подав до суду новий розрахунок заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року № 0, з врахуванням сплачених боржником на виконання рішення суду від 14 лютого 2011 року сум заборгованості в розмірі 17 510 доларів США.

Згідно з новим розрахунком позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 6 422,42 доларів США та суму заборгованості за відсотками в розмірі 3 809,78 доларів США, а всього 231 487,27 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 квітня 2008 року відмовлено.

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2016 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в дохід держави судовий збір в сумі 3 865 грн 15 коп.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», відділ державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 квітня 2008 року відмовлено.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. - Басуріна Г.М. просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із заміною кредитора у зазначеному зобов'язанні, до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» перейшло право щодо одержання від ОСОБА_6 стягнутої за рішенням суду заборгованості за вказаним кредитним договором, і ОСОБА_6 сплатив на виконання рішення суду від 14 лютого 2011 року суму присудженого боргу, як тіло кредиту так і відсотки, пеню і штраф, всього в загальному розмірі 17 558,16 доларів США. Оскільки у відповідача відсутня перед позивачем заборгованість за кредитом (тіло кредиту), так як така заборгованість на підставі рішення суду вже була стягнута, тому позовні вимоги із заявлених підстав щодо повторного дострокового стягнення заборгованості за кредитом є незаконними, отже, в їх задоволенні слід відмовити. Також відсутні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками в розмірі 3 809,78 доларів США, оскільки позивач при визначенні вказаного розміру не врахував розмір стягнутої та сплаченої ОСОБА_6 за рішенням суду кредитної заборгованості, а тому його вимоги в цій частині є недоведеними належними розрахунками, а тому в їх задоволенні також належить відмовити.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що даних стосовно того, яка ринкова вартість прав вимоги за кредитом, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, придбана ПАТ «Дельта Банк», та відповідно розмір вимог, які може пред'явити новий кредитор до відповідача, матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач, отримавши право вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, не надав суду доказів, яку саме суму вимоги він придбав від ПАТ «УкрСиббанк», що є підставою для відмови у позові.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду не може бути об'єктом купівлі-продажу за цивільно-правовою угодою, а докази заміни сторони у виконавчому провадженні матеріали справи не містять. За таких обставин в ОСОБА_6 не виник обов'язок сплатити на виконання рішення суду від 14 лютого 2011 року суми присудженого боргу, як тіла кредиту, так і відсотки, пеню і штраф, всього в загальному розмірі 17 558,16 доларів США, на користь ПАТ «Дельта Банк».

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції у повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду не відповідає цим вимогам.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 21 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_6 споживчий кредит у розмірі 16 325 доларів США, з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 21 квітня 2015 року зі сплатою 14 відсотків річних.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто відбулася заміна кредитора, і позивач набув права вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2008 року, який укладено з ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до п. 4.2 (а-б) договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), кожне право вимоги за кредитами підтверджується основними документами стосовно кредитів та, за наявності, іншими документами стосовно кредитів. Продавець зобов'язується передати покупцеві основні документи стосовно кредитів та інші документи стосовно кредитів відповідно до та протягом періоду, зазначеного у додатку V (передача документів) до цього договору. Одночасно з врученням покупцеві основних документів стосовно кредитів та інших документів стосовно кредитів, продавець і покупець підписують акт приймання-передачі документів стосовно кредитів щодо відповідних прав вимоги за кредитами. Покупець має право відмовити у підписанні акта приймання-передачі документів стосовно кредитів щодо відповідних прав вимоги за кредитами лише тоді, якщо покупцеві не було надано будь-яких основних документів стосовно кредитів щодо таких прав вимоги за кредитами.

Таким чином, перехід права вимоги за кредитами пов'язаний не зі сплатою ціни купівлі, а з передачею основних документів стосовно кредитів та підписанням актів приймання-передачі документів стосовно кредитів.

Перелік основних документів надано у визначеннях термінів та тлумачення (п. 1 договору купівлі-продажу прав вимоги) та означає для кожного права вимоги за кредитами, серед яких: оригінал кредитного договору (включаючи всі відповідні зміни до нього); оригінал відповідного договору забезпечення (включаючи всі відповідні зміни до нього), якщо застосовано; оригінал платіжної квитанції; оригінал виконавчого листа, наказу, виконавчого напису нотаріуса, оригінал рішення суду; виписка про рух грошових коштів щодо кожного рахунку позичальника та інші документи.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, не надав належної оцінки матеріалам справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав не надання доказів сплати ціни купівлі. Крім того, боржник не звільняється від обов'язку погашення кредиту взагалі, не може бути позбавлений обов'язку погашення заборгованості первісному чи новому кредитору і таке виконання повинно бути належним.

Так, згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Так, апеляційний суд вищевикладеного належним чином не врахував, не перевірив доводів апеляційної скарги щодо заборгованості за відсотками, які нараховані після ухвалення рішення про стягнення заборгованості.

За таких обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - Басуріної Ганни Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 квітня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак