Справа № 161/3047/17
Провадження № 2/161/1734/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Стецюка Р.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

спеціаліста -- Данилюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» про стягнення недорахованої середньої заробітної плати, --

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, який мотивував тим, що працював у відповідача з 02.04.2013 на посаді заступника директора департаменту економічної безпеки ТОВ «ПАККО Холдинг», 01.06.2016 його було переведено на посаду провідного фахівця відділу безпеки бізнесу ТОВ «ПАККО Холдинг», крім посадового окладу у червні, липні, серпні 2016 року йому нараховувалась доплата за інтенсивність праці та проводилась індексація заробітної плати та виплата лікарняних листів. 26.09.2016 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Вважає, що середня заробітна плата в порядку ст.119 КЗпП України виплачується йому товариством не в повному обсязі. Його середня заробітна плата повинна рахуватися за два місяці які передують виклику на військові збори, тобто за липень-серпень 2016 року. На його звернення до ТОВ «ПАККО Холдинг» про перерахунок заробітної плати йому було відмовлено. А тому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.52) просив стягнути з відповідача в його користь недораховану середню заробітну плату з жовтня 2016 року по березень 2017 року в сумі 22 380 грн. 21 коп., зобов`язати відповідача зробити перерахунок середньої заробітної плати за квітень-травень 2017 року у відповідності до законодавства, а саме з розрахунку 304,28 грн. за кожен робочий день місяця.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали з урахуванням уточнення вимог позову. Подали власний розрахунок суми недорахованої середньої заробітної плати (а.с.51). Визнали правильність відрахування з середньої заробітної плати військових та інших зборів. Просили позов задовольнити .

Представник відповідача вимоги позову не визнав. Подав суду письмові заперечення (а.с.28-31) та додаткові заперечення (а.с.47-48). Вказував на те, що середній заробіток позивачу виплачується, хоча товариство не отримує відшкодування компенсаційних виплат з державного бюджету. З цього заробітку вираховуються передбачені законом податки і збори. Разом з тим, вважає, що виплата середнього заробітку підприємством роботодавцем не повинна виплачуватися позивачу, оскільки він прийнятий на військову службу за контрактом не у період проведення мобілізації, не у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, і не в часі воєнного стану. А тому, на нього не розповсюджується дія частини 3 статті 119 КЗпП України, про що є відповідна судова практика. Товариство з повагою віднеслося до позивача і виплачує йому середній заробіток, хоча такі виплати проводити не належить. Просив в задоволенні позову відмовити.

Спеціаліст в судовому засіданні суду пояснила, що розрахунок середнього заробітку, наданий стороною позивача, на її думку є правильним. Разом з тим, зауважила, що використовувала лише документи, які були надані позивачем.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, спеціаліста, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.04.2013 був прийнятий на роботу на посаду заступника директора департаменту економічної безпеки ТОВ «ПАККО Холдинг». 01.06.2016 позивача було переведено на посаду провідного фахівця відділу безпеки бізнесу ТОВ «ПАККО Холдинг», що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу (а.с. 11-14).

26.09.2016 військовий комісар Волинського обласного військового комісаріату видав наказ №58, відповідно до якого з мічманом запасу ОСОБА_1 укладено контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, прийнято його на військову службу за контрактом (а.с.7).

Відповідно до умов контракту від 26.09.2016 (а.с.8-9), ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання, в тому числі, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту. Міністерство Оборони України взяло на себе зобов`язання забезпечити ОСОБА_4 , в тому числі, і виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, знання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премій, інші соціальні виплати йому та членам його сім`ї, визначені законами та іншими нормативно-правовими актами.

З пояснень сторони позивача в судовому засіданні встановлено, що у вказаний контракт зміни не вносилися. На даний час контракт діючий, позивач проходить службу в Луцькому міському комісаріаті.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «ПАККО Холдинг» увесь період перебування позивача на військовій службі за контрактом нараховує йому середній заробіток.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.119 КЗпП України, в редакції, діючій на час укладання контракту 26.09.2016, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.20016 № 1769-VIII частину 3 статті 119 викладено в наступній редакції:
«За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з нормою ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII поширено дію ч. 2 і 3 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ч. 3 ст.119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015, ВВР, 2015, № 6, метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено: «Оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом».
З вищевказаного Указу вбачається, що ним встановлюється період проведення мобілізації.
Отже, суд приходить до висновку про те, що на момент укладання контракту Міністерством оборони України в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_1 , мобілізація не проводилася, так як остання мобілізація закінчилася 17 серпня 2015 року, режим кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи воєнний стан не були запроваджені.
За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки контракт з ОСОБА_1 був укладений 26.09.2016, а часткова мобілізація відповідно до мобілізаційного плану закінчилася 17 серпня 2015 року, тому укладання військового контракту з ОСОБА_1 не передбачає збереження за ним гарантій, визначених статтею 119 КЗпП України.
Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 81, 88, 213-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 119 КЗпП України, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАККО Холдинг» про стягнення недорахованої середньої заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій