У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Шеремет А.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю: позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5,

представника органу опіки і піклування - Шах Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та як законних представників неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на щодо предмету спору - Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує правомірність висновку місцевого суду про те, що відповідачі останніми роками, хоч і не проживали в спірному будинку, в якому вони зареєстровані, проте брали участь в його утриманні, не втратили інтерес до житла, тричі приїздили до будинку, що свідчить про їх бажання користуватися цим житлом. Зазначає, що судом такий висновок покладений в основу рішення всупереч нормам ЖК України, а також правовим позиціям Верховного Суду України. Стверджує, що показами п'яти свідків підтверджено, що відповідачі з 2015 року не проживають у спірному помешканні, і ці обставини вони і самі визнали в судовому засіданні, вказавши, що лише їхні речі зберігаються в літній кухні. Доводить, що та обставина, що вона сама просила відповідачів не приїздити до неї у житло, яке їй належить на праві власності і в якому вони зареєстровані, не є поважною причиною відсутності цих осіб за місцем реєстрації понад шість місяців. Пояснює, що така ситуація чинить для неї ряд перешкод у користуванні своєю власністю, не дає можливості скористатися субсидією та тягне за собою додаткові витрати на утримання будинку. Додає, що відповідачі мають своє власне житло, де і проживають, вони не є членами її сім'ї, не ведуть ніякого спільного господарства, а тому у суду є всі законні підстави для визнання їх такими, що

____________________________________________________________________________Справа № 570/2737/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 22-ц 787/930/2017 Доповідач - Ковальчук Н.М.

втратили право користування цим приміщенням та підлягають зняттю з реєстрації у ньому. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2 на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.08.2006р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 16.08.2006р. (а.с. 9, 10).

У вказаному будинковолодінні, окрім позивачки та її чоловіка, зареєстровані також і відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх неповнолітні діти: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що з січня 2015 року відповідачі не проживають у зазначеному помешканні, не надають кошти на утримання будинку, а їх реєстрація чинить перешкоди в отриманні субсидії та порушує її права власника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України та виходив з того, що позивачкою не було доведено факту відсутності відповідачів понад один рік за місцем реєстрації без поважних причин, відповідачі вселилися в будинок з дозволу власника будинку та користуються цим будинком. Суд також взяв до уваги положення закону, які визначають, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, відмовивши в позові в цій частині за безпідставністю позовних вимог.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивачкою не було надано суду належних та достовірних доказів того, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Натомість відповідачами підтверджено, що вони не втратили інтересу до спірного будинку, проводили в ньому ремонт, зокрема заміну вікон, а їхні речі зберігаються в літній кухні. Дані обставини не заперечені стороною позивача.

Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначали, що спірний будинок придбали разом з позивачкою, а садовий будинок, в якому вони проживають, не є житлом, і в ньому вони не можуть бути зареєстровані.

Покликання позивачки, викладені в апеляційній скарзі, про те, що показами п'яти свідків підтверджено, що відповідачі не проживають у спірному помешканні, не можуть слугувати підставами для задоволення позову, оскільки факт не проживання відповідачів ними не оспорюється. Відповідачі пояснили свою відсутність за місцем реєстрації тим, що протягом 2017 року не відвідують позивачку на її ж прохання. Ті обставини, що відповідачі в 2016 році приїздили до спірного будинковолодіння та користувалися ним і протягом 2015 року позивачкою не спростовані, тобто її позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів підтримує висновок місцевого суду про безпідставність вимог щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку. Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки відповідачі у встановленому законом порядку не визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то підстав для зняття їх з реєстраційного обліку немає.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Шеремет А.М.

підпис Шимків С.С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.