Справа № 452/1112/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"10" квітня 2017 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,

з участю секретаря Добрянського І.І.,

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, котрий на підставі довіреності від 26.03.2016 року діє від імені ОСОБА_4, 22 квітня 2016 року пред'явив позов до ПАТ «Державний ощадний банк України», філії - Львівське обласне управління ТВБВ № 10013/0215 про зняття арешту з майна, а саме зняття заборони на відчуження зі всього майна, що перебувало у власності ОСОБА_5, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у тому числі із житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 зареєстрованої Самбірською державною нотаріальною конторою 03.11.2006 року за № 2998060.

У обґрунтування позову посилався на те, що після смерті матері позивача на майно, яке належало їй на праві власності відкрилася спадщина, але ОСОБА_4, котрий є спадкоємцем майна матері за законом, Рудківською нотаріальною конторою відмовлено видачі свідоцтва про право на спадкове майно, так як на майно ОСОБА_5 накладено заборону відчуження нерухомого майна на підставі повідомлення Самбірського відділення держбанку від 11 лютого 1974 року.

Від ТВБВ № 10013/0215 АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 надано повідомлення про те, що заборгованість за кредитами на ім'я ОСОБА_5 відсутня, що стверджується довідкою від 20 квітня 2016 року, одночасно його проінформовано, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не являється правонаступником «Ощадного банку СССР», а тому зняти заборону, накладену на ім'я ОСОБА_5, не можливо.

Згідно ухвали суду від 29 березня 2017 року до розгляду у справі, як позивачів, залучено правонаступників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Під час судового розгляду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача АТ «Ощадбанк», який був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за

відсутності його представника та заперечення проти позову з посиланням на те, що залучення Банку в якості відповідача є безпідставним, оскільки позивачем не зазначено яким чином АТ «Ощадбанк» порушує, не визнає або оспорює його права, свободи чи інтереси, що дало б йому право на звернення до суду з відповідним позовом до Банку, позивач не висунув жодних позовних вимог до АТ «Ощадбанк», що свідчить про безпідставне залучення банку.

Крім цього, Ощадний банк, як юридична особа, створений 31 грудня 1991 року відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки і банківські діяльність» у формі Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України», 21 травня 1999 року Банк перетворений у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та згідно постанови КМУ від 6 квітня 2011 року змінило найменування на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Згідно статутних документів Банк є правонаступником прав і обов'язків Державного Ощадного банку України і не являється правонаступником Ощадного банку СРСР (який існував до 1991 року), з огляду на дану обставину, залучення АТ «Ощадбанк» до участі у даній справі як відповідача, щодо зняття заборони, яка накладена до моменту утворення Банку, як юридичної особи, та врахування того, що Ощадбанк не є правонаступником Банку, яким у 1974 році накладалася заборона є безпідставним.

Вислухавши пояснення позивачів, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

У пункті першому Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно до Закону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність» і входить в банківську систему України (а.с. 35-43).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 року № 876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство створено Державний ощадний банк України та 2 червня 2011 року внесено зміни до цього Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне» (а. с. 44-46, 47-51).

Із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов'язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» вбачається, що правонаступником установ Ощадного банку СРСР, що діяли на території України є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Ощадбанк).

Тому, безпідставним є посилання відповідача на те, що, що ПАТ «Державний Ощадбанк» не є правонаступником Ощадного банку СРСР, так як відповідач є правонаступником установ Ощадного банку СРСР, що діяли на території України.

Крім того, чинний ЦПК України не передбачає виключення фізичної чи юридичної особи із числа відповідачів, а статтею 33 цього Кодексу встановлені правила заміни неналежного відповідача, однак іншого належного відповідача не встановлено.

Із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новосілко-Гостиннівської сільської ради від 14 березня 1996 року № 55 та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно відомо, що в цілому житловий будинок з належними до нього будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на праві особистої власності (а.с. 6, 7)

Із свідоцтва про смерть відомо, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( а.с. 4).

Згідно свідоцтв про народження та про смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, був сином ОСОБА_5 (а.с. 53, 70).

Із спадкових справ вбачається, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_5, а його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 (а.с. 63-80, 81-96).

Однак, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта видно, що 3 листопада 2006 року за № 3998060 реєстратором - Самбірською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н, 11.02.1974 року Самбірського відділення держбанку накладено заборону (архівний запис) на невизначене майно, окреме майно, добудоване, жиле у с. Хлопчиці Самбірського району, власником якого є ОСОБА_5 ( а.с. 8)

Із довідки від 20 квітня 2016 року № 275, виданої Філією - Львівське обласне управління ТВБВ № 10013/0215, вбачається, що за ОСОБА_5, станом на 20 квітня 2016 року в ТВБВ № 10013/0215 АТ «Ощадбанк» - відсутня заборгованість по кредиту (а.с. 9).

Отже, відсутні підстави для продовження арешту на майно ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами,

установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для заборони відчуження вказаного спадкового майна, яка порушує права спадкоємців і тому їх право на спадкове майно підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Зняти заборону на відчуження всього майна, що перебувало у власності ОСОБА_5, у тому числі житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровану 3 листопада 2006 року за № 3998060 Самбірською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 11.02.1974 року Самбірського відділення держбанку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, а особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя