Категорія 50Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Панасюка О.С.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 25.04.1998 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 08.10.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишились проживати із позивачем та знаходяться на її утриманні. В позові зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей стягнуто аліменти у розмірі по 3 500,00 грн. на кожну дитину. Будь-якої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надавав та не надає по цей час, не спілкується з дітьми, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Позивачем зазначено, що станом на 01.04.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 119 230,00 грн., а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 36 626,20 грн. за весь період несплати аліментів по 01.04.2017 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 27 560,52 грн. за період з 07.09.2015 року по 31.03.2017 року включно.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Також, апеляційну скаргу подано ОСОБА_3, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 власну апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував, вказавши на її безпідставність.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що має місце заборгованість по сплаті аліментів, тому відповідно до положень ст. 196 Сімейного Кодексу України та з урахуванням суми заборгованості за відповідний період та вини боржника було визначено розмір пені, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного життя у них народились діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 3 500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі 3 500 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.09.2015 року по 01.04.2017 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 01.04.2017 року складає 119 230,00 грн..

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 20 Сімейного Кодексу України до вимог щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати позовна давність не застосовується.

Вимогами ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

З матеріалів справи видно, що позивачем надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дітей, яка за період з вересня 2015 року по 01.04.2017 року складає 36 626,20 грн..

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні періоду стягнення неустойки (пені) по несплаті аліментів, а також вини боржника щодо виникнення такої заборгованості, врахував наявність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2016 року, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 22.04.2016 року, якою відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року і ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2016 року, до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2016 року, оприлюдненою в Єдиному державному реєстрі судових рішень 15.07.2016 року, касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2016 року залишено без змін.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 22.04.2016 року по 15.07.2016 року вина ОСОБА_3 щодо виникнення заборгованості за несплату аліментів за рішенням суду відсутня, оскільки 22.04.2016 року було оприлюднено рішення щодо зупинення виконання рішень судів першої та апеляційної інстанцій до закінчення касаційного провадження у справі та 15.07.2016 року було оприлюднено рішення про розгляд касаційної скарги ОСОБА_3, при цьому останній, відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» мав доступ до даних рішень та мав можливість вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження (що визначено у рішенні Європейського суду у справі «Пономарьова проти України» від 03.04.2008 року).

Колегія суддів звертає увагу, що визначаючись з розміром неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача, районний суд вірно визначив період, відповідно до якого заборгованість виникла з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, а саме з 07.09.2015 року по 21.04.2016 року включно та з 15.07.2016 року по 31.03.2017 року включно, при цьому вірно застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, якою передбачено, що за правою природою пеня є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції здійснив правильний розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який за період з 07.09.2015 року по 31.03.2017 року включно становить 27 560,52 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_3.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 твердження про те, що судом невірно обраховано період стягнення неустойки (пені) та помилково встановлено, що заборгованість відповідача за несплату ним аліментів в період з 22.04.2016 року по 15.07.2016 року утворилась не з його вини, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2016 року виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 твердження про те, що стягнення аліментів станом на 07.09.2015 року ще не було визначено судовим рішенням, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Посилання відповідача на те, що ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2016 року, якою його касаційну скаргу було відхилено, ним отримано лише 25.08.2016 року, не може прийняте до уваги, оскільки відповідач мав можливість скористатись своїм правом на вжиття заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження.

Крім того, не спростовує висновок суду про стягнення пені і посилання ОСОБА_3 на відсутність у нього фінансової можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ О.С. Панасюк

Згідно з оригіналом: