УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Давіденко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження права виїзду, -

встановив:

До Київського районного суду м. Харкова звернувся державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 з поданням, погодженим із начальником, про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2, 14.11.1967р.н., у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документу, до виконання ним своїх зобовязань, покладених рішенням суду.

Відповідно до ст.. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, в той же день, після передання його до суду, однак державний виконавець не зявився, враховуючи негайність розгляду подання , суд вважає за необхідне розглянути його за відсутності державного виконавця.

Надані документи свідчать на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №53180657 з примусового виконання виконавчого листа, про стягнення з ОСОБА_2, 14.11.1967р.н. на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 8519464,25 грн., виданого на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 24.11.2015р. у справі №640/11853/14-ц.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ч.1 ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" .

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5).

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція). Розділом ХІІІ зазначеної інструкції передбачений порядок обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну.

Приписами частини 2 статті 6 Закону України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України" визначено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Право звернення державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України закріплене до виконання зобовязань за рішенням, закріплене в ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під ухиленням від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання судового рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань.

З наданих суду документів вбачається, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 25.01.2017р., проте до виконавця не зявився, його вимоги щодо подання декларації про доходи та майно божника не виконав. Тобто про відкриття виконавчого провадження та необхідності виконати рішення суду був обізнаний.

За запитами здійсненими державним виконавцем у боржника, згідно відповідей з фіскальної служби та Пенсійного фонду дохід відсутній.

В подальшому державний виконавець викликав боржника, однак за даними відстеження поштових відправлень виклик боржник не отримав, хоча він надсилався за місцем його проживання.

Разом із поданням до суду на імя боржника надісланий лист про повідомлення про направлення подання, щодо примусового його обмеження у виїзду за кордон.

Наявність невиконаного боржником рішення суду про стягнення коштів, обізнаність боржника про відкрите виконавче провадження, не отримання ним документів від державного виконавця, які направлені божнику за місцем реєстрації, не зявлення на виклик державного виконавця, а також не виконання вимог державного виконавця про надання декларації про майно та доходи, свідчать про свідому бездіяльність боржника, яка спрямована на невиконання його обов'язків у виконавчому провадженні та у сукупності розцінюються судом як ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобовязань.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність обставин передбачених для обмеження виїзду ОСОБА_2 за межі України, без вилучення паспортного документу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 377-1, 210 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 - задовольнити.

Тимчасово обмежити право виїзду боржника ОСОБА_2, 14.11.1967р.н., ( ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого - 61000, АДРЕСА_1) за межі України без вилученням паспортного документа, до виконання ним своїх зобовязань, покладених рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.11.2015р., яке набрало законної сили 25.10.2016р., про стягнення суми боргу в розмірі 8519464 грн. 25 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили, після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.