Справа № 750/3177/17 Провадження № 22-ц/795/1162/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Онищенко О. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко О.І.
суддів:Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.
при секретарі:Шапко В.М.
за участю:представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, державного виконавця Качури В.В., представника банку - Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Качури Володимира Володимировича,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні її скарги, і постановити нову ухвалу, якою визнати неправомірною постанову про стягнення виконавчого збору від 21 березня 2017 року ВП 52541055, що винесена старшим державним виконавцем Центрального ВДВС міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Качурою В.В. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права. Заявник вказує, що вона регулярно сплачує розстрочене зобов'язання в порядку, визначеному судом, сплата відбувається у добровільному порядку без будь-яких дій з боку державного виконавця. Також ОСОБА_5 посилається, що державним виконавцем з незрозумілих причин та підстав було винесено постанову про розстрочення виконання рішення від 21.03.2017 року, чим фактично порушено положення ст.33 та п.11 ч.3 ст.18 Закону України „Про виконавче провадження", оскільки виконання рішення вже і так було розстрочене ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2016 року. Заявник зазначає, що розмір виконавчого збору може бути визначений виключно лише за фактом стягнення (повернення) конкретно визначеної суми, але фактично стягнута державним виконавцем сума відсутня взагалі. Крім того, за доводами заявника, в постанові про стягнення виконавчого збору від 21.03.2017 року зазначено і статтю 40 Закону України „Про виконавче провадження", однак дана стаття регулює питання наслідків закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, що в даному випадку відсутнє.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

По справі встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" борг у сумі 72 836,88 грн.

На підставі зазначеного рішення судом 21 вересня 2016 року було видано виконавчий лист.

03 жовтня 2016 року стягувачем - ПАТ КБ „ПриватБанк" виконавчий лист було подано до Центрального ВДВС міста Чернігів на виконання.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Чернігів Качури В.В. від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, боржнику надано строк 7 днів для самостійного виконання рішення суду. Також в постанові зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. В той же день постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено на адресу ОСОБА_5, яка отримана нею 03 листопада 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2017 року, було частково задоволено заяву ОСОБА_5 і надано розстрочку у виконанні рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.07.2016 року по цивільній справі №750/10806/15-ц за позовом ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, в розмірі не менше як по 4107 грн 19 коп. щомісячно.

Листом від 7 листопада ОСОБА_5 повідомила виконавчу службу про розстрочку виконання рішення суду.

Починаючи з 23 листопада 2016 року божник ОСОБА_5 сплачує розстрочену та визначену судом суму платежу по сплаті заборгованості. ( а.с.22-24)

21 березня 2017 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС міста Чернігів Качурою В.В. було винесено постанову про розстрочення виконання рішення на підставі ст.33 Закону України „Про виконавче провадження". В постанові зазначено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2016 року боржнику надано розстрочку виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню (а.с.8).

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС міста Чернігів Качури В.В. від 21 березня 2017 року стягнуто з боржника ОСОБА_5 виконавчий збір у розмірі 7 283,68 грн на користь Центрального ВДВС міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а.с.5).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана заявником постанова про стягнення виконавчого збору є такою, що не суперечить Закону.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України „Про виконавче провадження" (Закон набрав чинності 05 жовтня 2016 року) встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження" (в чинній редакції) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ст.27 Закону України „Про виконавче провадження" (в чинній редакції) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем до набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, то при її винесенні державний виконавець керувався положеннями чинного на той час Закону України „Про виконавче провадження" № 606-XIV, статтею 25 якого було передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що боржник не виконав добровільно рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, оскільки наявність ухвали суду про розстрочку виконання рішення суду, що не набрала законної сили, не є беззаперечним доказом добровільного виконання рішення суду у строки, що були надані для його добровільного виконання.

При відкритті виконавчого провадження згідно чинного на той час законодавства не було передбачено стягнення виконавчого збору одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем 04 жовтня 2016 року не вирішувалось питання про стягнення виконавчого збору, а його було стягнуто пізніше - 21 березня 2017 року, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

При цьому виконавчий збір стягнуто в сумі 7283,68 грн, тобто в розмірі, передбаченому статтею 27 Закону України „Про виконавче провадження" - 10% суми, яка фактично стягнута рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги, що виконавчий збір стягується на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винести яку можна лише за фактом виконання рішення, ґрунтуються на невірному тлумаченні заявником норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання заявника, що сума стягнення виконавчого збору може бути визначена виключно лише за фактом стягнення (повернення) конкретно визначеної суми, не узгоджуються з положеннями ст.27 Закону України „Про виконавче провадження", якими передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута. В даному випадку такою сумою є сума, яка стягнута рішенням суду, за яким видано виконавчий лист, і яке звернуто до примусового виконання.

Сплата ОСОБА_5 коштів після розстрочення зобов'язання не може бути підставою для скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, питання стягнення виконавчого збору вирішується державним виконавцем в момент відкриття виконавчого провадження і не залежить від здійснення ним інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення, в тому числі й від фактичного стягнення з боржника грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги про незаконність винесення державним виконавцем постанови про розстрочення виконання рішення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказана постанова не є предметом оскарження в даній справі.

Помилкове зазначення в оскаржуваній постанові ст.40 Закону України „Про виконавче провадження", яка регулює питання наслідків закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа, не впливає на правильність висновку про необхідність стягнення виконавчого збору.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, ухвалу постановлено з додержанням вимог закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312 ч.1 п.1, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: