Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2192/17 Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про примусове виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про примусове виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. У 2008 році він вирішив продати вказаний будинок, у зв'язку з чим розмістив оголошення щодо продажу. Через деякий час до нього звернулась раніше невідома особа, яка погодилась придбати будинок за 24000 гривень (на той час еквівалент 3000 доларів США). Передавши завдаток у розмірі 3000 гривень, вказана особа попросила передати їй документи на будинок для подальшого оформлення, що він і зробив, написавши розписку про отримання коштів в якості завдатку та передавши усі правовстановлюючі документи. Через деякий час у спірний будинок заселились відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які повідомили, що документи на будинок знаходяться у них, вони їх готують для укладання договору купівлі-продажу. Однак, угода до теперішнього часу укладена не була. Протягом останніх 8 років позивач звертається до відповідачів з вимогами повернути правовстановлюючі документи на житловий будинок та виїхати з нього, однак останні відмовляються. 23 травня 2016 року він вкотре звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з вимогою звільнити займане ними помешкання, однак останні відмовилися, чим перешкоджають користуватися належним йому майном.

Посилаючись на ці обставини, просив примусово виселити відповідачів з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень шістдесят копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого 01 липня 2003 року приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 707 (а.с. 8). Право власності за позивачем ОСОБА_4 на цей будинок зареєстровано ОП ЗМБТІ, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності № 2348512 від 19 грудня 2003 року (а.с. 9).

З матеріалів справи вбачається і визнано відповідачами, що у спірному будинку проживають відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 10-11).

Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню .

При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 відповідачі порушують право позивача на вільне володіння та користування майном, отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії відповідача порушують право власності позивача та перешкоджають ОСОБА_4 вільно користуватися належним йому житловим будинком.

Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами, ст. ст. 319, 391 ЦК України, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки позивач у передбаченому законом порядку набув права власності на спірний житловий будинок, відтак, як законний власник нерухомого майна, має право вимагати усунення перешкод у реалізації його права власності, в тому числі і шляхом виселення особи, яка не була членом його сім'ї, не укладала із ним договору найму житлового приміщення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 314/4922/16-ц

Провадження №22ц/778/2192/17 Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

01 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про примусове виселення, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 березня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: