Справа №461/1049/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Сливки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон», ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» про стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Юнісон», ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ«Банк «Юнісон», в якому просить стягнути з відповідачів на його користь суму вкладу в розмірі 40 000 доларів США та 42 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 02.06.2015 року між ним та ПАТ «Банк «Юнісон» було укладено угоду про банківський строковий вклад «Строковий» за №ДФО-018217-05 строком до 02.06.2016 року на суму 40 000 доларів США та виплатою 10,75% річних. В подальшому між позивачем та ПАТ «Банк «Юнісон» було укладено угоду про банківський строковий вклад «Строковий» за №ДФО-024530-05 строком до 17.04.2017 року на суму 42 000 гривень та виплатою 24% річних. 11.05.2016 року звернувшись до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою про повернення вкладів, отримав відмову, вказані кошти йому не повернено, чим порушено його права.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому. Просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, подав суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ПАТ «Банк «Юнісон» в судове засідання не зявився, подав суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, письмові заперечення на позов, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.06.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Юнісон» було укладено угоду про банківський строковий вклад «Строковий» за №ДФО-018217-05 строком до 02.06.2016 року на суму 40 000 доларів США та виплатою 10,75% річних. В подальшому між позивачем та ПАТ «Банк «Юнісон» було укладено угоду про банківський строковий вклад «Строковий» за №ДФО-024530-05 строком до 17.04.2017 року на суму 42 000 гривень та виплатою 24% річних. /а.с.5-7/.

11.04.2016 року, 09.06.2016 року та 06.09.2016 року ОСОБА_1 звертався до відповідачів із заявами про повернення суми вкладів /а.с.10,11, 12/, у відповідь на які позивачу було повідомлено, що ПАТ «Банк «Юнісон» віднесено до неплатоспроможних та 28.04.2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію. Крім того, позивачу розяснено право про повернення вкладу, що перевищує 200 тис. гривень в порядку, передбаченому ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» /а.с.15-17, 18/.

Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ОСОБА_2 стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ОСОБА_2 відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення ОСОБА_2 банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 було виплачено ОСОБА_2 гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 гривень, чого позивач не заперечив.

Положеннями ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено можливість задоволення вимог вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену ОСОБА_2 за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов безпідставним, оскільки ОСОБА_2 виконав свої зобовязання перед вкладником позивачем в межах виплати гарантованої суми вкладу, Банк не має законодавчо обґрунтованих підстав задовольнити вимоги позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11,60,88,212-215 ЦПК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його оголошення шляхом подачі апеляційної скарги. У випадку винесення рішення у відсутності осіб, які беруть участь у справі, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Стрельбицький В.В.