Справа № 129/869/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1620/2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

07 червня 2017 року м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області ОСОБА_1, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 5 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних від суми боргу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року зазначену апеляційну скаргу залишено без руху та надано особі, яка її подала, строк для сплати судового збору.

Вимоги даної ухвали апелянтом виконано і апеляційна скарга відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 294, 295 ЦПК України, тому у справі необхідно відкрити апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі апелянт просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 або частину квартири, що відчужена на ОСОБА_3, та про заборону його виїзду за межі України до виконавши грошових зобовязань перед ОСОБА_2

Заявлене ОСОБА_2 клопотання задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Підстави для забезпечення позову та вимоги до заяви про це визначені ст. 151 ЦПК України. Згідно з якою суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У п. 1 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України розяснив, що за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Таким чином, питання щодо забезпечення позову, у тому числі шляхом накладення арешту, можливо лише на підставі окремої мотивованої заяви із підтвердженням того, що майно, на яке заявник просить накласти арешт, належить відповідачеві.

Натомість цих вимог апелянтом виконано не було, що унеможливлює задоволення його клопотання в частині накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, з огляду на положення ст. 377-1 ЦПК України, може бути вирішено вже на стадії виконання рішення. Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Враховуючи наведене, питання про обмеження особи у праві виїзду за межі України також не підлягає задоволенню та вирішенню при розгляді справи судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 297, 301 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відкрити апеляційне провадження у вказаній справі.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 або частину квартири, що відчужена на ОСОБА_3, та про заборону виїзду ОСОБА_3 за межі України до виконання грошових зобовязань перед ОСОБА_2.

Суддя О.В. Ковальчук