АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/620/17 Справа № 189/592/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року та на додаткове рішення цього ж суду від 22 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 є її родичем чоловіком рідної сестри ОСОБА_4 Позивачка разом з сином та родиною відповідача проживали в будинку по вул. Центральній, 31 в с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, який належав на праві власності матері позивачки ОСОБА_5, що померла 05.10.2009 року, та вели роздільне господарство. З 2007 року ОСОБА_2 виїздила на сезонні роботи до Польщі, Словакії, працювала за кордоном та заробила суму грошей, які були покладені на депозитний рахунок ВАТ КБ «Надра» 21.06.2010 року згідно договору №1219153 в сумі 6034,76 євро. Коли закінчився строк дії договору вкладу, гроші з депозиту були переведені на її банківську картку, яка була видана банком «Надра», коли вона проживала з чоловіком у с. Вовче Турківського району Львівської області. В 2011 році вона з чоловіком розлучилася та повернулася в с.Великомихайлівка Покровського району, але відповідач забрав всі її речі, документи паспорт, код, свідоцтво про народження, копію договору про банківський вклад, банківську картку «Надра» на якій знаходились грошові кошти у розмірі 5460,00 євро, а її вигнав з будинку. Крім того, ОСОБА_3 утримує належні їй речі газову плиту, мікрохвильову піч, музичний центр, ДВД, морозильну камеру, пилосос, диван, два крісла, вироби з золота (хрестик, два ланцюжки, сережки), килим, сервізи, посуд, шафу, гардини, штори та карнизи, вироби з кришталю, люстри, ковдри та подушки, електровафельницю, великі мякі іграшки, бурякорізку, бутовий камінь для паркану, штахет з рейками, а всього на загальну суму 45300,00 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_3 незаконно заволодів її майном, в звязку з чим їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 20000,00 грн. Тому позивач просила зобовязати ОСОБА_3 повернути в натурі належне їй майно, при відсутності майна стягнути з відповідача його вартість у розмірі 45300,00 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи для розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом позивач повідомлена належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, отримавши судову повістку поштою 11.03.2017 року, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 162). Про наявність поважних причин неявки позивачка суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надала.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №87434059 вбачається, що власниками будинку 31 по вул. Центральній в с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, по 1/3 частині у кожного.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 26.06.2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо сина ОСОБА_8 та призначено над ним опікуном ОСОБА_4; рішення набрало законної сили 17.07.2012 року (а.с.71-72).

Відповідно до акту обстеження на предмет підтвердження факту проживання від 12.05.2016 року, складеного депутатами Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, у будинку 31 по вул. Центральній в с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області фактично проживають ОСОБА_4, її чоловік ОСОБА_9, діти ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та дитина під опікою ОСОБА_8 В ході обстеження виявлено, що починаючи з 2006 року ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_3 здійснювали догляд за ОСОБА_5, яка проживала разом з ними до дня її смерті 05.10.2009 року. Крім них догляд за ОСОБА_5 ніхто не здійснював (а.с. 76).

Відповідно до листа виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області №87 від 16.02.2017 року, суду надана наступна інформація щодо осіб, які зареєстровані проживаючими ІНФОРМАЦІЯ_1:

-ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, до часу смерті 29.08.1999 року;

-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, до часу смерті 05.10.2009 року;

-ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, до 25.09.1992 року;

-позивачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, - 12.05.1992 року вибула на роботу, прибула 30.05.1997 року, вибула 03.02.2004 року, прибула 26.02.2004 року, вибула 11.09.2007 року у Львівську область, зареєстрована 29.11.2016 року по теперішній час;

-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, - прибув 07.06.1994 року, вибув 08.08.1995 року, прибув 30.05.1997 року, вибув 26.01.1998 року, прибув 26.02.2004 року, вибув 11.09.2007 року у Львівську область;

-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, вибула 28.08.1992 року;

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, - вибув 03.02.2004 року, прибув 26.02.2004 року, вибув 11.09.2007 року у Львівську область, зареєстрований 26.12.2013 року по теперішній час.

Будь-яких доказів на підтвердження факту належності спірного рухомого майна на праві власності позивачці, перебування цього майна у володінні відповідача, факту заволодіння відповідачем спірним майном ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції позивачкою не представлено; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Позивачем надана копія «поточного звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку з 28.06.2012 року по 26.04.2016 року» №79447477 (валюта Євро) клієнта ОСОБА_2, з якої вбачається, що 02.07.2012 року на поточний рахунок було перераховану суму депозиту в розмірі 5480,00 Євро, а в період з 05.11.2012 року по 19.02.2013 року проводились зняття коштів з карткового рахунку; стан рахунку на 26.04.2016 року 0,00 Євро (а.с.38-39).

Будь-яких доказів на підтвердження доводів позивачки щодо неправомірного задоволення відповідачем належною їй, позивачці, банківською карткою та зняття відповідачем з вказаної картки, без згоди позивачки, грошових сум суду не представлено; клопотань про витребування відповідних доказів не заявлено.

Згідно висновку від 28.03.2016 року, затвердженого начальником Покровського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за наслідками перевірки заяви ОСОБА_2 від 29.02.2016 року, факту крадіжки її банківської картки, паспорта громадянина України та інших документів ОСОБА_3 не виявлено; матеріали перевірки визнано закінченими (а.с. 51, 74-75).

Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За статтею 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог щодо зобов»язання відповідача повернути спірне рухоме майно, банківську картку та про безпідставність і необґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Суд першої інстанції ухвалив законне рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що твердження позивачки про можливе перебування спірного рухомого майна у будинку №31 по вул. Центральній в с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області також не підтверджені будь-якими доказами, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлене. Крім того, згідно наведених вище письмових доказів, у вказаному будинку протягом тривалого часу періодично проживають та зареєстровані у якості проживаючих не лише відповідач, а також і інші повнолітні особи, які до участі у справі у якості співвідповідачів не залучені, позов до них не пред»явлено.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення та додаткове рішення ухвалені у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягають залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді