Справа № 604/459/17
Провадження № 2/604/230/17
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сидорак Г.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі Позивач, Заявник) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), про визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою провулок Високий, 2, с. Старий Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області, посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №916, від 26 серпня 2010 року, - недійсним.

Одночасно з вказаною позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно якої остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: провулок Високий, 2, с. Старий Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області.

Заявлену вимогу мотивує тим, що право власності на спірний будинок на час звернення до суду зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку серії НАС №763595 від 02.02.2016 року, який 23.01.2017 року рішенням Підволочиського районного суду по справі №604/781/16-ц за позовом ОСОБА_2 визнано недійсним та скасовано. З огляду на вказане, на думку ОСОБА_1, ОСОБА_2 може зареєструвати своє право власності на спірний житловий будинок в реєстрі речових прав на нерухоме майно і в подальшому, відчужити його, а у випадку задоволення її позову, - спірний будинок стане обєктом спадкування і залишиться у її власності. Але, якщо ОСОБА_2Й, оформить право власності і продасть спірний будинок, то його спадкування стане не можливим, в звязку з чим необхідно вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ознайомившись із змістом даної заяви, суд вважає, що вона подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки:

- зазначаючи вид забезпечення позову, який заявниу просить суд застосувати, в порушення вимог п. 2 ч 2 ст. 151 ЦПК України, не обгрунтовано необхідності застосування саме цих видів забезпечення позову. Так, відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Пленум ВСУ у п. 4 постанови від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, Заявник, зазначаючи вид забезпечення позову, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України, не обґрунтував необхідності застосування саме цього виду забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені відомості потрібні для забезпечення позову.

Відсутність зазначених відомостей позбавляє суд дійти висновку про наявність того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, заявником не сплачено судовий збір, відповідно до ставок, передбачених у статті 4 Закону України «Про судовий збір», що на дату подання заяви становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (320 грн. (триста двадцять гривень)).

Згідно зі ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, або звільнити від їх оплати. Згідно із ч. 3 даної статті з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочки сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Частина 2 вказаної статті передбачає, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, відповідно до ст.8 Закону № 3674-VІ та ст.82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Заявником не виконано вимоги Законів України, не надано відповідних документів, що підтверджують її скрутний майновий стан (натомість подана довідка про майновий стан до березня 2017 року, хоча дата подання позову, - 25 травня 2017 р.), тому суд відмовляє в задоволенні клопотання про звільнення оплати судового збору.

На підставі вище наведеного, враховуючи те, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог чинного законодавства приходжу до висновку, що вказана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення та підлягає поверненню заявнику, як це передбачено частиною 8 статті 153 ЦПК України.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, ст.ст. 151, 153 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, - повернути заявнику.

Повернення заяви про забезпечення позову, не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які є підставою повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Г.Б. Сидорак