АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1662/16-ц Номер провадження 22-ц/786/761/17Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Хіль Л.М., Лобова О.А.

секретаря Ткаченко Т.І.

за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості частини автомобіля та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1997 року до 04 січня 2013 року, під час якого ними спільно був придбаний автомобіль марки Форд Фієста, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, при розгляді справи про розподіл спільного майна подружжя, визнано за ними право спільної часткової власності на спірний автомобіль.

Разом з тим, відповідачка самостійно розпорядилася спільним майном подружжя та продала автомобіль.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки - рахунку серії ВІА №780329 від 29 жовтня 2014 року, виданої ФОП ОСОБА_5, згідно якої ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купила вказаний автомобіль.

Разом з тим, вказана особа надалі продовжує користуватися спірним автомобілем 1/2 частина якого належить позивачу на праві приватної власності. Позивач не може зареєструвати за собою право власності, оскільки наявність автомобіля під час реєстрації права власності є обовязковою умовою. Фактично рішення суду про визнання договору купівлі-продажу автомобіля не виконується.

З урахуванням вищенаведеного та на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 216 ЦК України, просив стягнути з відповідачки на його користь 68045 грн. в рахунок відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля, виходячи з встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи вартості 136090 грн.

Крім того, просив стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 68045 (шістдесят вісім тисяч сорок пять) гривень на відшкодування вартості 1/2 (однієї другої) частини автомобіля FORD FIESTA 2006 року випуску, д.н.з. ВІ 1707АН, номер шасі WF0HXXGAJК6S26680.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання стягнення судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_3, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок неправильності встановлених обставин у звязку з невірною оцінкою доказів, невірне визначення правовідносин, прохає змінити судове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову про відшкодування вартості автомобіля та у стягненні судових витрат.

Вважає, що оскільки спірний транспортний засіб був перереєстрований та змінено його державний номерний знак на ВА1195ВЕ, суд невірно визначив у рішенні предмет позову, чим вийшов за межі заявлених вимог.

Вказує, що заявивши позов про розподіл спільного майна, позивач захистив своє порушене право, оскільки рішенням суду за ним визнано право власності на ? частину вказаного автомобіля. Тому вважає, що йому не повинна бути виплачена вартість цієї частини транспортного засобу.

Вважає, що висновок експерта щодо визначення вартості транспортного засобу ґрунтується на припущеннях, оскільки проведений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у звязку з тим. Що огляд автомобіля експертом не проводився, не враховано його автопробіг та технічний стан.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції було вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2013 року.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2012 року, яке набрало законної сили 04.01.2013 року, шлюб між ними розірвано.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про розподіл спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на автомобіль FORD FIESTA 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, номер шасі WF0HXXGAJК6S26680 по 1/2 частині за кожним. Рішення набрало законної сили 06 жовтня 2014 року (а.с. 6-8).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року, яке набрало законної сили та яким визнано недійсним договір купівлі-продажу у формі довідки - рахунку серії ВІА №780329 від 29 жовтня 2014 року, виданої ФОП ОСОБА_5, згідно якої ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_7 купила автомобіль марки FORD FIESTA 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2. (а.с. 9-10).

Відповідач ОСОБА_3 в суді першої інстанції підтвердила, що спірний автомобіль 29.10.2014 р. вона продала без згоди ОСОБА_2 Кошти від продажу автомобіля позивачу не передавала.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №365 від 10.06.2016 року, ринкова вартість автомобіля FORD FIESTA 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 залежно від строку експлуатації, комплектності, додаткового обладнання на день проведення експертизи без урахування технічного стану та пробігу, складала 136090 гривень (а.с.11-15).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач без згоди позивача продала спірний автомобіль, який належав їм на праві спільної часткової власності по ? частині відповідно до рішення суду.

Оскільки рішенням суду визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля, місцевий суд на підставі ст. 216 ЦК України та з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 68045 грн. вартості ? частини вказаного автомобіля.

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст. 317,319 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У суді першої інстанції та в апеляційному суді відповідачка стверджувала, що спірний автомобіль в період володіння ОСОБА_7 на час проведення експертизи та на день розгляду справи місцевим судом, є технічно несправним, втратив свою товарну якість, та не може використовуватися за призначенням. Тому заперечувала проти висновку судової автотоварознавчої експертизи № 365 від 10.06.2016 року щодо встановлення його ринкової вартості.

Разом з тим, клопотання про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи щодо встановлення ринкової вартості спірного автомобіля вона не заявляла ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді. Спірний автомобіль на вимогу експерта не надавався, у звязку з чим автотоварознавча експертиза була проведена за наявними документами.

З урахуванням встановлених по справі обставин, системного аналізу правових норм, що регулюють дані правовідносини, надавши вірну правову оцінку висновку судової автотоварознавчої експертизи № 365 від 10.06.2016 року, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача 68045 грн.

Доводи апеляційної скарги належними доказами не підтверджені, вірних висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням та на увагу колегії суддів не заслуговують.

Посилання відповідачки на те, що суд вийшов за межі позову, оскільки не існує автомобіля, щодо якого предявлено спір, на увагу колегії суддів не заслуговують з огляду на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано спільною частковою власністю саме автомобіль FORD FIESTA 2006 року випуску, д.н.з. ВІ 1707АН, номер шасі WF0HXXGAJК6S26680, який в подальшому був перереєстрований відповідачкою та змінено його державний номерний знак на ВА1195ВЕ. При цьому, як зазначила сама ОСОБА_3 інших транспортних засобів, які були визнані спільним майном подружжя вони не мали.

Заперечення відповідачки щодо висновку судової автотоварознавчої експертизи також не приймаються до уваги, оскільки клопотань про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи ОСОБА_3 не заявляла ні в місцевому, ні в апеляційному суді. Таким чином, належних та допустимих доказів, які б спростували визначену у висновку автотоварознавчої експертизи № 365 від 10.06.2016 року вартість спірного автомобіля, відповідачка не надала.

Враховуючи наведене, а також те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні іншої особи, позивач позбавлений права користуватися вказаним транспортним засобом, який належить йому на праві спільної часткової власності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі положень ст. 216 ЦК України обґрунтовано стягнув з відповідачки на його користь 68045 грн. в рахунок відшкодування вартості ? частини автомобіля.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ О.А Лобов

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1