Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4А огли на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору №061-2008-115 від 30.01.2008 року в загальній сумі 83248, 57 (вісімдесят три тисячі двісті сорок вісім цілих п'ятдесят сім сотих) доларів США, з яких: 540, 94 (п'ятсот сорок) доларів США 94 центів - прострочена заборгованість по кредиту; 74740, 18 (сімдесят чотири тисячі сімсот сорок) доларів США - сума дострокового стягнення кредиту; 7901, 63 (сім тисяч дев'ятсот один) доларів США - відсотки; 65, 82 (шістдесят п'ять цілих) доларів США - підвищені відсотки), - що в загальній сумі становить еквівалент 1769032, 10 ( один мільйон сімсот шістдесят дев'ять тисяч тридцять дві цілих десять сотих) гривень за курсом НБУ станом на 21.05.2015 року. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи та при недоведеності обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що факт надання ОСОБА_3 коштів за кредитним договором від 30.01.08 року № 061-2008-115 не підтверджений жодним доказом.

Вказує, що судом першої інстанції не здійснено аналіз розрахунку заборгованості наведеного позивачем. На його думку розрахунок банку містить неточності та суперечності, розмір заборгованості штучно завищений та не відповідає, як умовам кредитного договору, додатковим угодам, так і Положенню про кредитування ПАТ «Універсал Банк».

Покликаючись на ч.1 ст.559 ЦК України та на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2015 року доводить, що порука ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» припинена в результаті зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Просив призначити по справі судово-економічну експертизу фінансово-кредитних операцій, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» зазначає, що не погоджується з доводами апелянта, викладеними в апеляційній скарзі. Просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ "Універсал банк" просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з наявності кредитної заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ "Універсал Банк", яка в добровільному порядку нею не була погашена, тому стягнув її з позичальника та поручителя ОСОБА_4.

Такий висновок частково відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 061-2008-115, та додаткові угоди до нього, за умовами якого позичальник отримала від банку кредит у розмірі 88405 доларів США під 12,45 % річних, строком до 10 серпня 2036 року, для придбання квартири в м. Києві. Додатковими угодами між сторонами розмір відсотків річних неодноразово змінювався (а.с.16-21).

Того ж дня, 30 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 061-2008-115-Р, за умовами якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 30 січня 2008 року № 061-2008-115, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (а.с.28-30).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №061-2008-115 від 30.01.2008, ОСОБА_3 порушила умови кредитного договору і станом на 09.04.2015 року мала прострочену заборгованість за кредитним договором на загальну суму 83 248,57 доларів США. (а.с.32-34).

Твердження апелянта про те, що позивачем не надано доказів виконання ним умов кредитного договору, а саме видачу грошових коштів, не заслуговують на увагу.

Однією із умов видачі та погашення кредиту кредитного договору № 061-2008-115 від 30.01.2008 року п.2.1.3. зазначено відкриття позичальником поточного рахунку № 9917 /№ 0029917/ у кредитора, код банку /МФО 322001/ для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

З копії меморіального ордеру (а.с. 34) вбачається, що 30.01.2008 року з рахунку ПАТ «Універсал Банк» на рахунок 9917, який відкрито в ПАТ «Універсал Банк» перераховано кошти в сумі 88 405,00 доларів США.

Із виписки банку по особовому рахунку ОСОБА_3 № 0029917 вбачається, що вона вносила на зазначений рахунок, кошти які були спрямовані на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 061-2008-115 від 30.01.2008 року.

В суді апеляційної інстанції 30 вересня 2015 року ОСОБА_3 особисто підтвердила факт отриманням коштів за кредитним договором, які вона спрямувала для придбання квартири в м. Києві (а.с.249 т.2).

Крім того, ця обставина підтверджується ухвалою судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, якою залишено без змін рішення Оболонського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року про відмову у визнанні недійсними кредитного договору № 061-2008-115 від 30.01.2008 року.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_3 отримала кредит в ПАТ «Універсал Банк» перераховано в сумі 88 405,00 доларів США.

Таким чином, банком відповідно до вимог законодавства виконано всі умови кредитного договору та надано грошові кошти відповідачці.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач суму боргу належними доказами не довів, а тому рішення суду постановлено з порушенням ст. 10 ЦПК України і не може вважатись законним, спростовуються вищенаведеним та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Крім того, в ухвалі ВСС України від 08.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах, (т.3 а.с.26) прийшла до висновку, що обставини отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у розмірі 88 405 доларів США встановлені судами з дотриманням норм закону.

В згаданій Ухвалі ВСС України, зазначено, що не перевірено та не зясовано, у рахунок погашення яких прострочених окремих зобовязань, що входять до змісту кредитного зобовязання (основна сума кредиту, проценти, пеня тощо), зараховано сплачені позичальником кошти та чи знаходиться визначений банком порядок черговості платежів у відповідності із погодженими умовами кредитного договору.

На виконання обовязкових вимог ухвали касаційної інстанції зазначені обставини перевірялись судом апеляційної інстанції.

Сплачені позичальником платежі, копії платіжних документів яких містяться в матеріалах справи (а.с.149-154 т.2) перевірені в судовому засіданні. Вони зараховані в рахунок погашення кредитної заборгованості з розноскою відповідно умов кредитного договору та черговості (приорітетності) платежу.

Представником банку надано відповідні пояснення з посиланням на умови договору та довідки про рух коштів, а також подано копію сертифіката програми, якою користується банк при обслуговуванні рахунків клієнтів, що виключає втручання людського фактору та неправильність порядку зарахування сплачених позичальником коштів.

Отже, доводи апеляційної скарги про невірність розрахунку заборгованості за кредитним договором, який надав позивач, та про те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не аналізував наданий розрахунок, є безпідставними. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому підстав для проведення в справі судово-економічної експертизи відсутні.

Що стосується тверджень апеляційної скарги про припинення поруки за даним кредитним договором, то колегія суддів з цим погоджується.

Апелянт покликався на ч.1 ст.559 ЦК України та на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2015 року, з тексту та висновку якого вбачається, що порука ОСОБА_4 перед ПАТ «Універсал Банк» припинена в результаті зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

На час ухвалення оспорюваного рішення в даній справі зазначене рішення не існувало, однак на час розгляду апеляційної скарги воно набрало чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, в частині позовних вимог в даній справі, щодо ОСОБА_4 рішення місцевого суду слід скасувати та в задоволенні цих вимог банку слід відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України місцевим судом вирішено питання про судові витрати.

Однак, оскільки відносно ОСОБА_4 відсутні підстави для стягнення судових витрат, зокрема як зазначено в рішенні місцевого суду «в рівних частках по 1827 грн.», то частка, яку мав сплатити він підлягає до сплати ОСОБА_3.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобовязань поручителя, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо нього..

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 - задовольнити частково

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 травня 2015 року скасувати в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_4 і в задоволенні позову банку в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: С.В.Боймиструк

Судді : С.В.Хилевич

ОСОБА_5