АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/8064/15-ц Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С. М.
Провадження № 22-ц/790/1487/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Котелевець А.В.,

за участю секретаря: Пашнєвої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (ПАТ «Дельта Банк») звернулося вся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 14 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, а 27 лютого 2009 року - додаткові угоди до нього, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 14 березня 2028 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,9 % на рік на суму залишку заборгованості. Того ж дня, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

08 грудня 2011року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконав, позивач просив в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 31.07.2015 становить 1 644 390,55 грн., з яких: тіло кредиту - 918 714,83 грн., відсотки - 559 301,50 грн., пеня - 156 147,87 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 634,66 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 9591,69 грн., звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане нерухоме майно.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року позов ПАТ «Дельта - Банк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру № АДРЕСА_1, загальною площею 68,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 2000 року, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 14.03.2008, яка становить 1644390,55 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту - 918714,83 грн., заборгованості по відсотках - 559 301,50 грн., пені за прострочення платежу у сумі 156147,87 грн., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 634,66 грн. та суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по процентам - 9591,69 грн. на користь ПАТ «Дельта Банк», шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на трикімнатну квартиру № АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі по 6166 (шість тисяч сто шістдесят шість) грн. 46 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просили заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити. В обґрунтування скарги зазначили, що звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 14 березня 2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, за умова якого останній отримав кредит в розмірі 50000 доларів СШ,А зі сплатою процентів із розрахунку 13,90 % річних у термін з 14 березня 2008 року по 14 березня 2018 року (а.с. 8-14).

Додатковою угодою № 1 від 27 лютого 2009 року до зазначеного вище кредитного договору № 0 сторони погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме № 1 (а.с. 24-25).

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 27 лютого 2009 року до кредитного договору № 0 термін повернення кредитну змінено та зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 14 березня 2028 року (т.1 а.с. 34).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту № 0 14 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 35-38).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договорому № 0 (т.1 а.с. 56-58).

У зв'язку з неналежним виконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 1 644 390,55 гривень, яка складається із : заборгованості за кредитом - 42 509,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 918 714,83 гривень; нарахованих відсотків - 25 879,48 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 559 301,50 грн.; нарахованої пені в розмірі 156 147,87 гривень, а також 3% від простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 634,66 гривень, 3 % від простроченої заборгованості за процентами в розмірі 9 591,69 гривень (т.1 а.с. 46).

Відповідно до п. 4.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим до п. 44 цього договору. У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки,передбачених п. 4.1. цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки якщо в момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивальник порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, станом на 31 липня 2015 року допустив заборгованість у розмірі 1 644 390,55 гривень, що дає право дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вважав, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру був передбачений застереженням по задоволенню вимог іпотекодержателя, укладеному між сторонами, на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України іпотекодержатель має право вимагати застосування його судом, крім того такий спосіб є співмірним як із сумою простроченої заборгованості, так і з загальною сумою заборгованості за кредитним договором.

Такого висновку суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, неправильно застосував норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку», що призвело до неправильного вирішення справи.

Жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем дій, направлених на реєстрацію за собою права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, на підставі застереження в іпотечному договорі, відсутності згоди на це іпотекодавців, ПАТ «Дельта Банк» не надано і матеріали справи не містять.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, а також те, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідає вимогам закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст.88 ЦПК України вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 6699 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, у розмірі 6699 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді