Ухвала іменем україни
31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року та за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на майно.

Указані позови розглядались в одному провадженні, але в процесі розгляду справи за ініціативою ОСОБА_4 її позов залишено без розгляду. Предметом розгляду у справі були лише позовні вимоги ОСОБА_3, які мотивовані тим, що земельна ділянка площею 0,1 га, розташована по АДРЕСА_3 та 21/100 частки жилого будинку з господарськими будівлями, розташованих по АДРЕСА_2, є його особистою приватною власністю, хоча і були придбані під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4

Обґрунтовуючи вимоги, ОСОБА_3 посилався на те, що земельна ділянка була придбана за договором купівлі-продажу від 26 грудня 2005 року за позичені ним у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кошти в сумі 10 тис. доларів США. Позика ним була погашена за рахунок особистих коштів, отриманих ним в сумі 89 006 грн 25 коп. від продажу 26 лютого 2008 року квартири АДРЕСА_1, співвласником якої був він.

Решта коштів в сумі 38 506 грн 25 коп. були ним використані на придбання 29 березня 2008 року за договором купівлі-продажу 21/100 частки жилого будинку з господарськими будівлями, розташованих по АДРЕСА_2. ОСОБА_3 вважав, що придбане майно є його особистою приватною власністю, як таке, що придбане за його кошти.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 21/100 частини жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року зазначене судове рішення в частині визнання за ОСОБА_3 особистої приватної власності на земельну ділянку скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання за ним особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, Вінницька область.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду в частині відмови в позові скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині; в іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ОСОБА_4 - частковому задоволенню з таких підстав.

Судами установлено та вбачається з матеріалів справи, що земельна ділянка площею 0,1 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, була придбана ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2005 року у ОСОБА_8 за ціною 45 630 грн.

23 грудня 2005 року ОСОБА_3 був укладений договір позики з ОСОБА_9 на суму 5 тис. доларів США, а 26 грудня 2005 року ОСОБА_3 був укладений договір позики з ОСОБА_7 на суму 5 тис. доларів США, про що свідчать відповідні розписки, оригінали яких були оглянуті судом в судовому засіданні, а їх копії містяться в матеріалах справи.

Оскільки станом на 26 грудня 2005 року курс долара США до гривні становив: за 100 доларів США - 505 грн, загальна сума позики у гривневому еквіваленті становила 50 500 грн, які були витрачені ОСОБА_3 на придбання та оформлення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.

26 лютого 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 була відчужена квартира АДРЕСА_1, яка належала останнім як продавцям у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської раді 14 січня 2003 року. Отже, частка у квартирі належала особисто ОСОБА_3 до шлюбу з ОСОБА_4, який був укладений 11 вересня 2004 року.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року продаж квартири був вчинений за 356 025 грн.

Отримані кошти були поділені між співвласниками квартири у рівних частках.

ОСОБА_3 після реалізації квартири було отримано 89 006 грн 25 коп. з продажу його особистого майна, з яких 50 500 грн, що на той час становило 10 тис. доларів США, були повернуті ОСОБА_9 та ОСОБА_7, що підтверджується їхніми розписками від 29 лютого 2008 року та від 26 лютого 2008 року відповідно.

Решта коштів в розмірі 38 506 грн 25 коп., які були отримані ОСОБА_3 від продажу належної йому частини квартири, були витрачені на придбання та оформлення за договором купівлі-продажу від 29 березня 2008 року 21/100 частини жилого будинку з відповідною часткою господарчих будівель за адресою: АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, погодився з його доводами про те, що оспорюване нерухоме майно є його особистим приватним майном, оскільки набуте за належні йому кошти, хоча й під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4

Апеляційний суд, скасовуючи зазначене судове рішення в частині визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на земельну ділянку та відмовляючи в позові в цій частині, виходив із того, що договори позики від 23 та від 26 грудня 2005 року, укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_7, були вчиненні в інтересах сім'ї, а саме: в його інтересах та в інтересах ОСОБА_4, а також в інтересах майбутніх дітей. Цей факт був підтверджений і самим ОСОБА_3 в процесі розгляду справи в апеляційному провадженні. Позичена сума коштів була використана для придбання земельної ділянки під будівництво жилого будинку. З огляду на наведене та посилаючись на приписи ч. 3 ст. 61 СК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що кошти, отримані за договорами позики, набули статусу майна, яке перебувало у спільній сумісній власності і, як наслідок, придбана за ці кошти земельна ділянка є спільним майном подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду в цій частині, оскільки судом встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, правильно визначені правовідносини, що виникли між сторонами, та застосовані норми матеріального права. Підстав для скасування судового рішення в цій частині не вбачається.

Між тим, з висновками судів про визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на 21/100 частини жилого будинку з огляду на набуття цього майна за його особисті кошти погодитись не можна з огляду на таке.

Із договору купівлі-продажу вказаної частки будинку, наявному на а. с. 9-11, т. 1, вбачається, що відчуження (придбання) вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_4, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Король О.М. 28 березня 2008 року за реєстром № 586 (п. 6).

У п. 19 вказаного договору зазначено, що нотаріусом роз'яснено зміст, зокрема, ст. ст. 60, 65, 74 СК України.

Беручи до уваги на підтвердження набуття майна за особисті кошти обставини продажу квартири та співпадіння у часі з набуттям будинку, суди наведеним умовам договору оцінки не надали, змісту заяви про надання згоди на набуття будинку у власність не встановили.

Зазначаючи, що придбана частка у будинку не була передана сім'ї, суди не звернули уваги на те, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 з травня 2008 року є спірний будинок по АДРЕСА_2 (а. с. 4, зворот, т. 1). За цією ж адресою зареєстрований ОСОБА_3 До цього часу, а саме: до 01 лютого 2008 року ОСОБА_4 була зареєстрована в АДРЕСА_1, яка була продана в лютому 2008 року.

Із матеріалів справи вбачається, що у подружжя ОСОБА_4 в шлюбі народилося четверо дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, місцем проживання яких відповідно до положень ст. 29 ЦК України є місце проживання батьків. Доказів наявності іншого постійного місця проживання, як у ОСОБА_3, так і у ОСОБА_4 та їхніх неповнолітніх дітей матеріали справи не містять, хоча в своєму позові та поясненнях ОСОБА_4 зазначала, що на земельній ділянці по АДРЕСА_3 подружжям було побудовано будинок (докази введення до експлуатації та реєстрації як об'єкта нерухомості в матеріалах справи відсутні).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що сам по собі факт отримання ОСОБА_3 у лютому 2008 році відповідної частини коштів від продажу квартири не дає підстав для висновків про те, що спірна частина будинку була придбана саме за ці грошові кошти та відповідно набула статусу особистої власності ОСОБА_3

Оскільки на порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК України судами обставини придбання спірного будинку (частини) встановлено не в повному обсязі, з огляду на що висновки судів в частині вимог щодо 21/100 частини будинку по АДРЕСА_2 не можна визнати законними і обґрунтованими, ухвалені у справі судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на 21/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко