Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», третя особа - ОСОБА_4, про захист порушених житлових прав шляхом зобовʼязання вчинити дії,

за касаційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», яким просив скасувати пр. 3 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» від 13 грудня 2000 року, зобов'язати Київську районну адміністрацію Одеського міськвиконкому Одеської міської ради поновити позивача на пільговій черзі (для отримання житла поза чергою) з 05 травня 1982 року та надати номер, що відповідає вказаній даті, а також визнати підставу пропуску строку позовної давності поважною і поновити строк звернення до суду.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є пенсіонером, ветераном праці, інвалідом II групи загального захворювання, членом сім'ї загиблого військовослужбовця Великої Вітчизняної війни, сиротою та є особою, що відповідно до п. 15 ст. 15 Закону України «Про статусу ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на позачергове забезпечення жилою площею.

При цьому зазначає, що в гуртожитках проживає з 70-х років минулого століття.

У 1977 році встав на квартирний облік за місцем роботи - в Одеському трамвайно-тролейбусному управлінні. Після приватизації кімнати АДРЕСА_1 в 1999 році, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» від 13 грудня 2000 року ОСОБА_3 був знятий з квартирного обліку, як забезпечений житлом.

Вказане рішення ОСОБА_3 вважає протиправним, оскільки станом на 2000 рік він був одружений з ОСОБА_4, яка проживала разом з ним в кімнаті АДРЕСА_1, а за станом здоров'я позивач потребує окрему кімнату для проживання. Крім того, позивач зазначає, що має бути включений в пільгову чергу ще з 1982 року - з часу коли було підтверджено його пільговий статус.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року, скасовано пр. 3 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету КП «Одесміськелектротранс» від 13 грудня 2000 року в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_3 як забезпеченого житлом.

Зобов'язано Київську районну адміністрацію Одеської міської ради поновити ОСОБА_3 на пільговій черзі (для отримання житла поза чергою) з 05 травня 1982 року та надати номер, що відповідає вказаній даті.

У поданій касаційній скарзі Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 15 листопада 1977 року позивач як працівник Одеського трамвайно-тролейбусного управління (нині - КП «Одесміськелектротранс») на підставі заяви від 24 серпня 1977 року був взятий на квартирний облік в загальну чергу, склад сім'ї - 1 особа.

05 травня 1982 року ОСОБА_3 встановлено статус член сім'ї загиблого військовослужбовця, що підтверджується довідкою відділу народної освіти виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 05 травня 1982 року № 06/1180 та посвідченням серії НОМЕР_1 від 06 червня 2005 року (дублікат).

Відповідно до ст. 20 Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік від 24 червня 1981 року № 5150-Х вказаний статус надавав ОСОБА_3 право на позачергове надання жилого приміщення.

В подальшому, перебуваючи на квартирному обліку, 01 жовтня 1999 року позивач отримав свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,6 кв. м.

До отримання квартири, 05 червня 1999 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, про що Ясенівською сільською радою Любашівського району Одеської області зроблено відповідний актовий запис.

Дружина після одруження проживала разом з позивачем у квартирі АДРЕСА_1.

Надалі розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29 вересня 1999 року № 1561 ОСОБА_3 був знятий з квартирного обліку у зв'язку з поліпшенням житлових умов відповідно до п. 1 ст. 40 ЖК України та п.п. 1 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради УРСР від 11 грудня 1984 року № 470.

З цих підстав спільним рішенням адміністрації та профспілки КП «Одесміськелектротранс» від 13 грудня 2000 року ОСОБА_3 знято з квартирного обліку, як забезпеченого житлом.

Після того, як позивач дізнався про існування вказаного рішення, 23 січня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до Київської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про прийняття його на державний квартирний облік за місцем проживання, склад сім'ї - дві особи, а саме він та його дружина ОСОБА_4 У вказаній заяві ОСОБА_3 просив включити його у пільгову чергу як член сім'ї загиблого на фронті під час Великої Вітчизняної війни, а також за підстав, передбачених висновком лікарняно-консультативної комісії від 13 березня 1997 року щодо неможливості мешкання в одній кімнаті з членами сім'ї за станом здоров'я.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 лютого 1996 року № 133 ОСОБА_3, склад сім'ї - дві особи, взято на квартирний облік в загальну чергу під номером 2708.

За результатами розгляду протесту прокурора Київського району м. Одеси від 30 жовтня 2006 року № 1686шко6, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10 листопада 2006 року № 1327 ОСОБА_3, склад сім'ї - дві особи: він, дружина - ОСОБА_4, взято на пільгову чергу сімей загиблих (зниклих без вісти) військовослужбовців, партизан та інших прирівняних до них осіб, які мають право на отримання житла протягом двох років.

До цього часу, тобто після спливу 8 років з моменту взяття на пільгову чергу, позивач житло не отримав.

Відповідно до ст. 40 ЖК Української РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення. Згідно з ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. Ці положення Житлового кодексу УРСР узгоджуються з приписами Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).

Згідно з п. 28 Правил зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку). При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи. Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).

ОСОБА_3 13 грудня 2000 року на засідання житлової комісії, де розглядалося питання про зняття його з квартирного обліку, не запрошувався та про прийняте рішення у 15-денний строк не повідомлявся, у зв'язку з чим КП «Одесміськелектротранс» було порушено порядок зняття з квартирного обліку та виключення із списків позивача, і як наслідок, останній був позбавлений можливості надати свої заперечення та наявні документи. Вказані обставини свідчать про незаконність дій КП «Одесміськелектротранс».

При цьому суди зазначали, що пр. 3 спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету КП «Одесміськелектротранс» від 13 грудня 2000 року підлягає скасуванню лише в частині, що стосується позивача, оскільки вказаним рішенням вирішувались питання й відносно інших осіб, а відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень п. п. 3 п. 13 Правил потребуючими поліпшення житлових умов визнаються і громадяни, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок (ст. 34 ЖК Української РСР).

Відповідно до висновку обласного психоневрологічного диспансеру від 25 травня 1982 року № 378, медичного висновку Одеського обласного психоневрологічного диспансеру від 26 грудня 2005 року № 2997, медичного висновку КУ «Міський психіатричний диспансер» від 09 вересня 2011 року ОСОБА_3 за станом здоров'я потребує окремої кімнаті в ізольованій квартирі.

Захворювання ОСОБА_3 передбачено розділом V пунктом 5 Положення про порядок надання жилої площі в Українській РСР, яке було затверджене постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 20 грудня 1974 року № 562, яке діяло на час складання висновку від 25 травня 1982 року № 378 та пунктами 1, 2, 4 розділу V Переліку хронічних захворювань, за яких особи не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті із членами своєї родини, який затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР від 08 лютого 1985 року № 52 і який є чинним на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР».

Вказані медичні висновки видані ОСОБА_3 безстроково.

Встановлено, що житлові умови позивача з моменту отримання у власність квартири АДРЕСА_1, загальною площею 28,6 кв. м, у якій позивач проживав з 1985 року, не покращилися.

Актом від 06 лютого 2008 року за підписом начальника Управління соціального захисту населення Київської районної адміністрації Одеської міської ради Ланник П.К. зафіксовано, що перенасиченість проживаючих у вказаному будинку часто призводить до порушення норм і правил проживання в гуртожитку, будинку. Це гучна музика, п'янки, бійки та інше, що різко впливає на стан здоров'я похилого ветерана, інваліда II групи загального захворювання ОСОБА_3, тому літня людина позбавлена спокою і відпочинку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, позивач належить до кола осіб, на яких розповсюджується положення п. 15 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до вказаної норми Закону, особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються пільги, зокрема позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Оскільки позивачем пільговий статус отримано у 1982 році, відповідно і поновлений на квартирному обліку для отримання житла поза чергою він повинен бути саме з цього часу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Однак з такими висновками судів попередніх судових інстанцій не можна погодитись з таких підстав.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до п. 18 Правил обліку громадян які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, заява про взяття на квартирний облік подається відповідно до виконавчого комітету Ради народних депутатів за місцем проживання громадян та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

З 13 грудня 2005 року ОСОБА_3 зареєстрував свою дружину - ОСОБА_4 за місцем свого проживання, і відповідно до висновку ЛКК, згідно з яким ОСОБА_3 не може проживати в одній кімнаті з членами своєї сім'ї, у тому числі і в окремій квартирі, у нього з'явились підстави для взяття на квартирний облік.

До 13 грудня 2005 року ОСОБА_3 не мав потреби в окремій квартирі, оскільки його право на окреме житло було реалізовано 01 жовтня 1999 року, коли він отримав свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_2, згідно з розпорядженням органу приватизації від 01 жовтня 1999 року № 139180.

23 січня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про прийняття на державний квартирний облік за місцем проживання, склад сім'ї - дві особи, у зв'язку з чим розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 13 лютого 2006 року № 133 його прохання задоволено. В зазначеній черзі, ОСОБА_3 знаходиться і по цей час (одночасно знаходиться і в загальній черзі).

Разом з цим суди не врахували вимоги ОСОБА_3 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо поновлення ОСОБА_3 на пільговій черзі (для отримання житла поза чергою) з 1982 року та надання номера, що відповідає вказаній даті, оскільки вони є безпідставними, та такими що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 22 громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, а за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації івідповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради.

При одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви з необхідними документами. Якщо в один день подали заяви кілька осіб, їх черговість на одержання жилих приміщень визначається при прийнятті рішення з урахуванням житлових умов, стану здоров'я, трудової та громадської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, взяття на облік до пільгової черги ОСОБА_3 з 05 травня 1982 року (тобто з дати отримання статусу сім'ї загиблого військовослужбовця) порушить права таких же громадян, що стоять в черзі раніше за нього, тим більше, що чинним житловим законодавством не передбачено надання переважного права на отримання житла громадянам, які мають рівні права (крім того, як зазначалось вище, в черзі на отримання житла при Київській районній раді народних депутатів трудящихся у 1982 році він взагалі не перебував).

Розглядаючи спір по суті, суд не звернув увагу на те, щооблік квартирної черги, що ведеться на КП «Одесміськелектротранс», є окремим і не впливає на перебіг квартирної черги за місцем проживання.

Суд також не звернув увагу на те, щоу 1982 році ОСОБА_3 з відповідною заявою до Київської райради народних депутатів не звертався, у вказаній черзі при Київській райраді народних депутатів не перебував. Крім того, суд не перевірив з якого часу позивачу встановлено інвалідність і він потребує поліпшення житлових умов саме з цих підстав.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, не має законних підстав вважати вимоги позивача щодо поновлення в пільговій черзі з 05 травня 1982 року обґрунтованими.

За тих же обставин спільним рішенням адміністрації (керівництва підприємства) та профспілки КП «Одесміськелектротранс» від 13 грудня 2000 року ОСОБА_3 також було знято з квартирного обліку за місцем роботи.

Суди на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, пояснень відповідача в достатньому обсязі не перевірили, не визначилися із характером спірних правовідносин, не дали їм оцінки та не вирішили, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко