АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3196/17 Справа № 183/5066/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1823 від 09.06.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, укладеним між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», б/н від 03.10.2007 року в розмірі 47588,12 грн. за період з 03.10.2007 року по 31.03.2016 року /а.с.84-89/.

З таким рішенням не погодився відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю /а.с.100-103/.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.10.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАК КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитний договір, який складається із заяви позичальника на отримання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена, що підтверджується її підписом. На підставі даного договору банк надав, а ОСОБА_2 отримала кредитну картку № 4149 6053 5432 4576 з лімітом у розмірі 500 грн. та відсотковою ставкою 3 % на місяць, з терміном дії договору, який співпадає з терміном дії картки до 2011 року.

Останній платіж у рахунок погашення кредиту був здійснений ОСОБА_2 20.11.2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим банком /а.с.61/.

Оскільки позичальник не виконувала умов кредитного договору, 30.05.2016 року банк звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису /а.с.57/

Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 09.06.2016 року був вчинений виконавчий напис № 1823 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за вищевказаним кредитним договором б/н від 03.10.2007 року в розмірі 47588,12 грн. за період з 03.10.2007 року по 31.03.2016 року.

Вказаний виконавчий напис від 09.06.2016 року вчинено на підставі наданого ПАТ КБ «Приватбанк» копії договору б/н від 03.10.2007 року, розрахунку заборгованості за договором станом на 31.03.2016 року, письмової вимоги банку без вихідного номеру та дати про усунення порушень за кредитним договором, направленої цінним листом на адресу позичальника ОСОБА_2 23.05.2016 року /а.с. 56-67/.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції в силу ст.ст. 256-258, 261, 266 ЦК України та ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», п. 282, 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а судове рішення залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обвязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про нотаріат" визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5 (в редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису).

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" та пункту 3 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всі необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності.

Оскільки останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснено ОСОБА_2 20.11.2012 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оспорюваний виконавчий напис від 09.06.2016 року вчинено після спливу трьох років з дня виникнення у банку права вимоги за кредитним договором від 03.10.2007 року, а тому дійшов висновку про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Зазначений висновок суду відповідає обставина справи, узгоджується з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Згідно офіційного Інтернет ресурсу ПАТ КБ «ПриватБанк» за ОСОБА_2 значиться картка 4149********4576, тобто картка, яка була видана позивачу 03.10.2007 року, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання представника банку про те, що ОСОБА_2 після закінчення терміну дії цієї картки у 2011 році отримала нову. Крім того, згідно розрахунку заборгованості, сума пені була нарахована банком за період, що перевищує встановлений ст. 258 ЦК України річний строк, а відомостей про те, що відповідно до вимог ст. 259 ЦК України позовна давність була збільшена за домовленістю сторін а ні нотаріусу, а ні суду не надано.

Отже і посилання апелянта у скарзі стосовно того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачу була видана нова картка є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що 08.08.2013 року ОСОБА_2 було внесено 200 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитом, а 13.09.2013 року внесено ще 13,25 грн. колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ці платежі були внесені саме позивачем.

Колегія суддів зауважує, що між сторонами є спір щодо наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, а отже правові підстави для вчинення виконавчого напису відсутні. Відтак, ПАТ КБ «Приватбанк», з метою захисту своїх прав та інтересів, не позбавлене права звернутись до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а тому залишається в силі, у звязку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_4