Справа №22-ц-293/11 18.01.2011 18.01.2017 18.01.2017
Справа N22ц -293/ 2011 року Головуючий І інстанції Якименко Л.М.
Категорія - 53. Доповідач апеляційної інстанції Лисенко П.П.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України.

18 січня 2011 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання Меріковою Д.В.,

з участю :

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Струмок" (надалі ТОВ "Струмок") про стягнення заборгованості по заробітній платі і її індексації, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі належно оформленої трудової книжки, покладення обов'язку видати належно оформлену трудову книжку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

у с т а н о в и л а :

31 травня 2010 року ОСОБА_2 пред'явив позов до ТОВ "Струмок" про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та час вимушеного прогулу, затримкою видачі трудової книжки.

Позов обґрунтовував тим, що 14 жовтня 2008 року за безстроковим трудовим договором він працював у відповідача на посаді головного інженера ТОВ «Струмок», а 30 квітня 2009 року був звільнений з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно вимог трудового законодавства, роботодавець повинен був в той же день видати йому належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Проте той такого обов'язку не дотримався, не провів повного розрахунку по заробітній платі та не повернув його трудової книжки з відповідними записами про трудову діяльність.

10 квітня 2010 року, і то, тільки після втручання прокуратури, йому поштою була надіслана нова трудова книжка і лише з записами про останнє місце роботи.

У зв'язку з наведеним просив стягнути з відповідача на його користь 675 гривень 84 копійки заборгованості по заробітній платі за квітень - травень 2009 року і 7 404 гривні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки і за весь час затримки розрахунку.

У подальшому позивач додав ще три вимоги і кінцево просив:

●стягнути з відповідача на його користь 675 гривень 84 копійки заборгованості по заробітній платі і 7 404 гривні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки і затримкою розрахунку, а також,

покласти на відповідача обов'язок:

●видати йому трудову книжку з відповідними записами про усю його трудову діяльність;

●нарахувати і виплатити не нараховану за час роботи індексацію заробітної плати та компенсацією за невикористану відпустку.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, пояснивши, що при прийомі на роботу позивач не надавав трудової книжки, у зв'язку з чим товариством була заведено нова трудова книжка, куди внесено записи про роботу в товаристві, проте позивач відмовився від її отримання, як відмовився і від отримання нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Не забажав він отримувати нараховані суми і поштою, хоча товариство двічі надсилало заробітну плату поштовими переказами. Крім того, як на їх думку, перешкодою для задоволення позову є і сплив позовної давності.

Рішенням місцевого Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2010 року у позові відмовлено за спливом строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Скаргу обґрунтовував тим, що місцевий суд в порушення норм матеріального права, безпідставно відмовив в його позові за спливом позовної давності.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду І інстанції в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку, а також, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки і середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати, і, ухвалити по ним нове рішення, яким вимогу про стягнення нарахованих але не отриманих грошових сум задовольнити, а у вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки і середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення місцевого суду слід залишити без змін, оскільки, в решті, суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові з підстави спливу позовної давності, місцевий суд виходив із того, що відповідачем допущено порушення чинного трудового законодавства при звільненні позивача, проте через пропуск останнім встановленого законом строку звернення до суду за захистом порушеного трудового права - порушене право, відповідно до ст. 233 КЗпП України, не може бути відновлене.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки на частину позовних вимог правила щодо позовної давності не розповсюджується, а щодо інших - то вони є недоведеними і відмовляти у їх задоволенні слід саме з наведеної підстави, а не за спливом позовної давності.

Так, статтями 47, 115 - 116 КЗпП України, встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Крім того, у відповідності до ст. 83 цього ж Кодексу у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, а в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, за правилами ст. 233 названого Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається із копій наказів (а.с. - 15, 16); довідок, наданих відповідачем (а.с. - 9, 14, 38); копії трудової книжки (а.с. - 7); копії конверту (а.с. - 8); копій квитанцій (а.с. - 24); копій листів (а.с. - 10-12); копії платіжного доручення (а.с. - 13); листів прокурора (а.с. - 10-11) - з 14 жовтня 2008 року ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді головного інженера з місячним окладом 617 гривень. 30 квітня 2009 року його було звільнено із займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули, у зв'язку з чим проведено розрахунок, що складався із заробітної плати за квітень 2009 року у розмірі 625 гривень і компенсації за невикористану відпустку в розмірі 288 гривень 71 копійку (без відповідних відрахувань податків і зборів). Оскільки позивач відмовився від отримання розрахунку в касі товариства, то нараховані і неоспорені ним грошові суми двічі надсилалися йому поштовим переказами, проте, через його небажання їх отримувати і на пошті, гроші були повернуті відповідачеві і задепоновані.

За такого і за відсутності строків для звернення за захистом права на заробітну плату, місцевий суд зобов'язаний був стягнути з відповідача на користь позивача 913 гривень 71 копійку (вказано без вирахування обов'язкових податків та платежів) нарахованої але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Оскільки суд такого не вчинив, то стягнення слід провести за рішенням апеляційного суду.

В той же час, у зв'язку з недобросовісною поведінкою позивача в спірній ситуації, ненадання ним трудової книжки при прийнятті на роботі, нічим не обґрунтованого ухилення від отримання розрахунку і нової трудової книжки - вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки, і середнього заробітку за час затримки розрахунку - не підлягали задоволенню за їх безпідставністю, а не за спливом строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, як вважав місцевий суд, а тому і в цій частині, помилка, допущена місцевим судом підлягає виправленню рішенням апеляційної інстанції.

Що ж до інших вимог, то в їх задоволенні слід було відмовити за пропуском строку звернення до суду, оскільки поважних причин для його поновлення позивачем не названо. Про необхідність звернення до суду за захистом своїх трудових прав йому було роз'яснено прокуратурою ще у вересні 2009 та січні 2010 року у відповідях за його зверненнями, незважаючи на це, він з даним позовом звернувся до суду тільки 31 травня 2010 року, тобто з пропуском встановленого тримісячного строку.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, вирішуючи решту позовних вимог, то в цій частині підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що позивач не обмежений будь-яким строком для пред'явлення всіх вимог, то воно не може братися до уваги, оскільки є наслідком невірного тлумачення, саме названою особою, положень трудового законодавства.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення місцевого Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2010 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за невикористану відпустку, а також, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки і середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати, і, ухвалити по ним нове рішення, яким стягнути з товариство з обмеженою відповідальністю "Струмок" на користь ОСОБА_2 913 гривень 71 копійку нарахованої (вказано без вирахування обов'язкових податків та платежів) але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, а у вимогах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, викликаного затримкою видачі трудової книжки і середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити за їх безпідставністю.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: