Справа № 2-3322/17
У Х В А Л А

10 травня 2017 року суддя Солом?янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» ЖЕД №904, Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

Позивачі подали до суду позовну заяву, яка не відповідала вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Ухвалою суду від 16 березня 2017 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачам строку для усунення вказаних судом недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, якою передбачено, що строк для усунення вказаних судом недоліків не може перевищити п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Крім того, позивачам було роз'яснено, що в разі невиконання вимог суду, позовна заява буде визнана неподаною і повернута їм.

Так, в ухвалі суду про залишення позову без руху судом, зокрема, вказувалося про те, що відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити в собі найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, також зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Позивачі не додають квитанції про сплату судового збору, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від оплати судового збору, оскільки вважають, що на спірні відносини поширюються приписи даного Закону.

Закон України «Про захист прав споживачів» є нормативно-правовим актом, що регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів розяснено, що оскільки ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначає меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду, доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

У позовній заяві позивачі посилаються на Закон України «Про захист прав споживачів», однак як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги не стосуються порушень прав відповідно до вказаного закону.

Твердження позивачів про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Законом України «Про судовий збір», який є спеціальним нормативно-правовим актом, а саме статтею 5 визначено пільги щодо сплати судового збору.

Зі змісту статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що до переліку позивачів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях споживачі послуг не віднесені.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено пільги щодо сплати судового збору споживачів послуг, тому посилання позивачів на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

За майнові вимоги розмір судового збору становить 1% від ціни позову, але не менше 640,00 грн. та не більше 8 000,00 грн., за кожну немайнову вимогу - 640,00 грн.

Таким чином, позивачам окремим платіжним дорученням потрібно було надати суду оригінали документів про оплату судового збору у повному обсязі, який би містив відомості про те, за яку саме позовну вимогу сплачується судовий збір, яким саме позивачем, відомості про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, або документи, які підтверджують наявність у позивачів пільг при його оплаті.

Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною, чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України сторони зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 отримали копію ухвали 31 березня 2017 року, позивач ОСОБА_2 отримав копію ухвали 01 квітня 2017 року, позивачі ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4 отримали копію ухвали 04 квітня 2017 року, позивач ОСОБА_10 отримав копію ухвали 06 квітня 2017 року, про що свідчать дані повідомлень про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали позивачу ОСОБА_8 надіслано поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Оскільки позивач відсутній за такою адресою, у зв'язку з чим поштове повідомлення повернулося до суду, то вважається, що судове повідомлення вручене позивачу належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» / Закон № 1023-XII від 12 травня 1991 року / споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Частиною 7 статті 5 Закону України « Про судовий збір» споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, були звільнені від сплати судового збору.

Законом № 484- VШ від 22 травня 2015 року до даного Закону були внесені зміни, які набули чинності з 01 вересня 2015 року, і стаття 5 даного Закону викладена в новій редакції, якою визначено перелік осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору.

Згідно зі ст. 5 Закону, який був прийнятий пізніше Закону України «Про захист прав споживачів», з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання.

Таким чином, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, положеннями якого визначено порядок справляння судового збору, зокрема, його обчислення, сплата, а також пільги щодо його сплати.

За таких обставин посилання позивачів в обгрунтування звільнення від сплати судового збору на Закон України « Про захист прав споживачів» не може прийматися до уваги.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року №6-2128ц16.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЦПК України питання про відкриття провадження у справі або про відмову у відкритті провадження у справі суддя вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження заяви до суду або закінчення строку, встановленого для усунення недоліків.

Як передбачено пунктами 2 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву буз руху та повертати заявнику.

Особи, які беруть участь у справі, як визначено ч.3 ст. 27 ЦПК України, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119, 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому питання про відмову у відкритті провадження не вирішується.

Таким чином, зазначені в ухвалі суду від 16 березня 2017 року недоліки, позивачами не усунуто, судовий збір не сплачено.

Оскільки на час вирішення питання про відкриття провадження у справі позивачі не усунули зазначені в ухвалі суду про залишення заяви без руху недоліки у встановлений судом строк, не сплатили судовий збір, то позовну заяву слід повернути позивачам.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. 121 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» ЖЕД №904, Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», про захист прав споживачів - повернути позивачам.

Роз?яснити позивачам, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн