У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 4 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 477 496 доларів 24 центи США, зі сплатою 9,03 % річних, та 910 941 грн 29 коп., зі сплатою 23,25 % річних, строком до 4 червня 2026 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги від 4 лютого 2014 року та від 14 травня 2014 року не реагував, унаслідок чого станом на 26 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 386 495 доларів 28 центів США та 3 238 617 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 347 299 доларів 23 центи США та 696 052 грн 83 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 39 196 доларів 05 центів США та 217 688 грн 08 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 2 147 484 грн 50 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 177 392 грн 57 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просило суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 4 червня 2008 року у розмірі 386 495 доларів 28 центів США та 3 238 617 грн 98 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2015 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 4 червня 2008 року у розмірі 386 495 доларів 28 центів США та 3 238 617 грн 98 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 1 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 238 617 грн 98 коп. змінено, зменшено розміри стягнутої пені з 177 392 грн 57 коп. до 100 тис. грн та з 2 147 484 грн 50 коп. до 700 тис. грн. Стягнуто загальну суму заборгованості у розмірі 1 713 740 грн 91 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 1 липня 2015 року в частині стягнення пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2016 року рішення районного суду змінено. Зменшено розмір стягнутої пені з 177 392 грн 57 коп. до 100 тис. грн та з 2 147 484 грн 50 коп. до 700 тис. грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку в частині розміру пені задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим договором та нарахованої банком пені.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру пені за кредитним договором, виходив із того, що розмір неустойки, нарахований банком, є значно більшим від розміру боргового зобов'язання, унаслідок чого наявні підстави для зменшення відповідної суми, що не перевищуватиме збитків, завданих банку несвоєчасним виконанням договірних зобов'язань.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 4 червня 2008 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику відкрито невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 477 496 доларів 24 центи США, зі сплатою 9,03 % річних, та 910 941 грн 29 коп., зі сплатою 23,25 % річних, строком до 4 червня 2026 року.

4 лютого 2014 року та 14 травня 2014 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» направляло ОСОБА_3 вимоги про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, проте позичальник на вимоги не реагував.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» зазначало про те, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не виконав, унаслідок чого станом на 26 лютого 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 386 495 доларів 28 центів США та 3 238 617 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 347 299 доларів 23 центи США та 696 052 грн 83 коп.; заборгованість за процентами у розмірі 39 196 доларів 05 центів США та 217 688 грн 08 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі 2 147 484 грн 50 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 177 392 грн 57 коп.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції й зменшуючи розмір пені, не звернув увагу на таке.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. ст. 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом установлено, що з грудня 2013 року відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, не здійснює обов'язкових платежів, унаслідок чого 4 лютого 2014 року та 14 травня 2014 року банком направлялись позичальнику вимоги про сплату заборгованості, проте ОСОБА_3 не сплачено жодного платежу у рахунок погашення заборгованості, унаслідок чого нарахована пеня на простроченузаборгованість за кредитом (основним боргом) у розмірі2 147 484 грн 50 коп.; пеня на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 177 392 грн 57 коп. При цьому розмір основної заборгованості і відсотків становить 347 299 доларів 23 центи США, 696 052 грн 83 коп. та 39 196 доларів 05 центів США, 217 688 грн 08 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановив, а зменшуючи розмір пені на підставі положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, не навів мотивів та обґрунтування визначення саме такого розміру пені, не перевірив, чи наявні істотні обставини для такого зменшення, чи перевищує сума пені розміру збитків, у разі якщо розмір основного боргу за кредитом та процентами за користування кредитом у п'ять разів перевищує загальну суму нарахованої пені.

Інших обставин, які мають істотне значення, для зменшення неустойки апеляційний суд не навів.

Апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону не звернув увагу на те, що з грудня 2013 року відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором, на вимоги банку не реагує, жодного платежу у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не сплатив. Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на те, що банком надавалась відповідачу, як позичальнику, відстрочка виконання зобов'язання за кредитним договором.

Таким чином, апеляційний суд не дослідив те, що розмір пені менший, а не значно перевищує розмір заборгованості за спірним кредитним договором, унаслідок чого фактично ухвалив рішення на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик