АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4165/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1384/17Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Бондаревської С.М., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 за участі третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_8 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визначення розміру часток у спільній власності., -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності та визначення розміру часток у спільній власності.

Просила суд встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_9 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.01.2000 року по 09.06.2016 року, визнати майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями по вул.. Кучми, 20 в м. Кременчуці, та автомобіль KIA Sportage, 2008 року випуску таким, що набуте під час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірного майна.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_9 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2011 року до 09.06.2016 року.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід відхилити з підстав, визначених в ст. 308 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 проживали разом до моменту смерті останнього, а саме, до 09.06.2016 року.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи відповідно архівних даних №1504 від 14.12.2016 року, ОСОБА_9 з 04.04.2006 року по 29.12.2009 року був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (50 років Жовтня)АДРЕСА_1, прибувши з адреси м. Кременчук, вул.. Перемоги, 21, з 29.12.2009 року до смерті був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт спільного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_9 у житловому будинку по вул.. М.Кучми, буд. 20 в м. Кременчуці підтверджено поясненнями свідків.

Враховуючи суперечливість пояснень свідків щодо спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_9 в період з 01.01.2000 року по 2011 рік, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання у зазначений період.

Разом з цим, з матеріалів справи слідує, що спільне проживання ОСОБА_9 з ОСОБА_2 з 2011 року по 09.06.2016 року доведено належним чином.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно, місцевий суд виходив з недоведеності позивачкою того, що спірне майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти ОСОБА_2 і ОСОБА_9

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, та зазначає наступне.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ у справі за № 6-2253цс15 від 8 червня 2016 року.

З матеріалів справи слідує, що позивачка не надала суду належних, допустимих доказів того, що вона брала участь у витратах на придбання спірного майна.

Крім того, відповідно до архівної довідки виданої в.о. начальника Кременчуцького льотного коледжу НАУ від 24.11.2016 року № 32-08/1239, ОСОБА_9 з 05.01.1987 року по 03.02.2003 року працював в Кременчуцькому ордена Дружби народів льотному училищі цивільної авіації на посаді пілота - інструктора вертольоту МІ-2 З АЗ. 03.02.2003 року звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

Місцевим судом встановлено, що в період з 2008 року по грудень 2010 року ОСОБА_10 декілька раз їздив за кордон на строк від кількох місяців до пів року, де працював пілотом, та заробив грошові кошти. Спірний житловий будинок та автомобіль ОСОБА_9 купив за особисті кошти, які він отримав під час роботи за кордоном.

Вірним є також висновок суду про те, що ОСОБА_9 під час перебування у тривалих поїздках за кордоном не перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, оскільки встановлено, що вони не проживали разом в цей період, не були пов'язані веденням спільного побуту. Отже, зароблені ОСОБА_9 в цей період грошові кошти, які були використані ним для придбання нового автомобіля, будинку та його ремонт не можуть вважатися спільним майном чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

З наведеного слідує,що висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання спірного майна спільною власністю зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доводів, яким судом надана вірна правова оцінка.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скарга ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_11

(підпис) ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1