Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5068/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 53 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Гансецької І.А., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» про визнання недійсними наказів та посадової інструкції, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просив визнати незаконними та скасувати накази директора публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» (далі - ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль») від 25 березня 2016 року № 30-од про призначення відповідальної особи по скляній тарі та склобою, від 06 квітня 2016 року № 36-од, посадову інструкцію завідувача складу тари П1-6.2-038-7.4, затверджену директором ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» 23 березня 2016 року, та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

На обґрунтування вимог зазначав, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем із 02 листопада 2010 року.

15 січня 2015 року був звільнений на підставі за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 вересня 2015 pоку, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року, поновлений на раніше займаній посаді.

Після поновлення на роботі наказом директора ПАТ «Пиво-безалкогольний завод «Радомишль» від 25 березня 2016 року № 30-од його було призначено відповідальним по скляній тарі та склобою.

23 березня 2015 року директором ПАТ «Пиво-безалкогольний завод «Радомишль» затверджено нову редакцію посадової інструкції завідувача складу тари, а наказом від 06 квітня 2016 року № 36-од було відмінено дію наказу від 01 серпня 2014 pоку № 49/1-зп, яким йому (ОСОБА_1В.) встановлювалась доплата за інтенсивність праці.

Посилаючись на те, що посадова інструкція та накази, видані директором ПАТ «Пиво-безалкогольний завод «Радомишль», є незаконними, просив позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ПАТ «Пиво-безалкогольний завод «Радомишль» від 06 квітня 2016 pоку № 36-од. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позову, посилаючись на його незаконність.

06 червня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Житомирської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 06 червня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін.

Враховуючи наведене, рішення суду колегією суддів переглядається в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надіслав до апеляційного суду заяву, у якій просив розглядати апеляційну скаргу без його участі. Доводи скарги підтримав, пославшись на безпідставну відмову судом у задоволенні його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Вказав, що у звязку з недоплатою коштів зазнав значних моральних страждань, що порушило його життєві звязки, нормальний спосіб життя. Він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у звязку з чим переніс сильні душевні страждання (а.с. 225,231).

Представник відповідача під час розгляду справи апеляційним судом просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди залишити без змін з підстав недоведеності цих вимог позивачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про оплату праці» та ст. 103 КЗпП України позивач не був повідомлений відповідачем про зміни існуючих умов оплати праці у бік погіршення, зокрема позбавлення його плати у розмірі 2 600 грн.

У звязку із цим рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06 червня 2016 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 у частині скасування наказу директора ПАТ «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» від 06 квітня 2016 року № 36-од «Про встановлення оплати праці», яким відмінено дію наказу від 01 серпня 2014 року № 49/1-зп, на підставі якого зазначену вище доплату було встановлено. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін ухвалою суду касаційної інстанції від 22 березня 2017 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження винних дій відповідача у її заподіянні та розміру спричиненої шкоди.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами і доповненнями) судам роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, скасування наказу), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом скасування наказу, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (винесення незаконних наказів, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зміна існуючих умов оплати праці позивача у бік погіршення, зокрема позбавлення його щомісячної доплати у розмірі 2 600 грн. призвела до його моральних страждань, негативних змін у житті внаслідок порушення його трудових прав. Позбавлення позивача належних грошових сум та суттєва втрата доходу, на який сподівався останній, вимагала від нього також додаткових зусиль для організації свого життя, необхідності витрачати свій час на відновлення порушених прав.

Тому, враховуючи зазначені обставини, наявність порушення прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Такий розмір шкоди колегія суддів застосовує враховуючи характер спричиненої моральної шкоди, обсяг страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідача про те, що позивачем не доведений факт заподіяння моральних страждань, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: