АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 663/1305/16-ц Головуючий в І інстанції: Кустов О.Ю.
Провадження №22-ц/791/1041/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Воронцової Л.П.,

Колісниченка А.Г.

секретар Рябченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом посилаючись на те, що 14.01.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кошти в розмірі 9200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка отримала кредитні кошти, але не виконує зобов'язань з його повернення в результаті чого станом на 30.04.2016 виникла заборгованість в розмірі 19 473,35 грн, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 8 239,92 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 8 679,94 грн, заборгованість з пені та комісії в розмірі 1 150,00 грн та штрафів в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та в розмірі 903,49 грн (процентна складова). Просили стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитом та сплачені судові витрати.

У листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом про захист прав позивачів, в якому просила визнати протиправним підвищення Банком процентної ставки за користування кредитними коштами за договором № б/н від 14.01.2011, який укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк»: з 01.09.2014 до 34,80 % на рік з 01.04.2015 до 43,20 % на рік; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.01.2011 з розрахунку процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 30,00 % річних з 01.09.2014 року; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано неправомірним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитними коштами за договором б/н від 14.01.2011 року який укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01.09.2014 до 34,8% на рік та з 01.04.2015 до 43,2% на рік. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 14.01.2011 станом на 30.04.2016 в розмірі 11388,82 грн, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 7 844,08 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 2 444,74 грн, заборгованість з пені в розмірі 1 100,00 грн.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Не погоджуючись з рішення суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду, ОСОБА_2, просить апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, як необґрунтовану.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до кредитного договору б/н від 14.01.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 9200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за умови сплати передбачених договором процентів за користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Банком надано заяву боржника про видачу кредиту шляхом випуску кредитної карти та встановлення кредитного ліміту на ній у розмірі 9200 грн. У даній заяві йдеться про те, що ОСОБА_3 згодна з тим, що дана заява, разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку є Договором про надання банківських послуг (а.с.6). Також додані Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою (а.с.7-8), якими детально регламентовано права та обов'язки сторін. Згадана заява підписана позичальником та представником банку, що відповідає положенням ст.207 ЦПК України щодо вимог, що ставляться до правочинів, укладених у письмовій формі.

Далі згідно наказів Банку СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року та СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року процентна ставка була змінена, а саме 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80 % та 01.04.2015 року у розмірі 43,20% (а.с.86-96).

У зв'язку із порушенням ОСОБА_3 строків та порядку повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 30.04.2016 складає 19 473,35 грн., а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 8 239,92 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 8 679,94 грн., заборгованість з пені та комісії в розмірі 1 150,00 грн. та штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та в розмірі 903,49 грн. (процентна складова) (а.с.4-5).

Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, дійшовши висновку, що позичальником порушено умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка відповідачем не погашена, суд дійшов вірного висновку про наявність передбачених ст.ст.1050, 1054 ЦК України підстав для стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги щодо визнання незаконним одностороннього внесення змін до договору банком в частині збільшення процентної ставки, суд виходив з того, що Банком не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_3 про зміну процентної ставки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому, Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту, зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін, повідомити Клієнта (а.с.14 зв.).

Згідно ч. 2-3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору), встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VI від 12.12.2018 року, банкам заборонено збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами в односторонньому порядку.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» порушено процедуру збільшення процентної ставки та в односторонньому порядку збільшено розмір процентної ставки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним підвищення банком процентної ставки.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги щодо правомірності дій банку при підвищенні відсоткової ставки за кредитним договором спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Зменшуючи розмір нарахованої банком пені, суд першої інстанції вважав, що банком пропущено річний строк позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

Не погоджуючись з рішенням суду саме в частині застосування судом строку позовної давності та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню із ОСОБА_3, з цих підстав, в апеляційній скарзі представник Банку посилається на те, що судом не враховано, що Умовами та правилами, які є складовою частиною договору, передбачено збільшений строк позовної давності терміном в 50 років, і такі умови є узгодженими сторонами.

Дійсно, пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності відносно вимог банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів) складає 50 років.

Так судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що Банком не надано доказів про надання відповідачем згоди на збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 ЦК України, оскільки за вимогами вказаної норми договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Тому надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані позичальником, не можуть бути прийняті судом в якості належного доказу щодо узгодження сторонами збільшення позовної давності до 50 років.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам ст. 259 ЦК України та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання Банку здійснити перерахунок заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню із боржника підлягає зменшена заборгованість з урахуванням 30% річних, що відповідає умовам підписаного ОСОБА_3 договору, так як судом встановлено незаконність підвищення Банком в односторонньому порядку процентної ставки, а тому підстави для повторного перерахунку відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, вважає його законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування такої шкоди не витікає із виниклих між сторонами правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки згідно роз'яснень даних у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичної особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Однак, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди згідно Закону України «Про захист прав споживачів» з підстав, названих позивачем, оскільки неправомірність дій відповідача не доведена у встановленому законом порядку, зокрема, щодо факту заподіяння такими діями моральної шкоди, а також безпосереднього причинного звязку між діями та наслідками.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню із боржника.

Так, Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами у розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Як вбачається із рішення суду, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 1100 грн.

Таким чином, з врахуванням того, що визначений розмір пені не перевищує розміру боргового зобов'язання, колегія суддів вважає, що підстав для її зменшення у суду першої інстанції не було.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, фактично зводяться до переоцінки наданих суду доказів, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 07 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.П. Воронцова

А.Г. Колісниченко