Справа №591/457/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/941/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні допоміжним приміщенням,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні допоміжним приміщенням задоволено.

Зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 допоміжним приміщенням, яке займають відповідачі у сараї літ. «Б» загальною площею 85,3 кв.м, що розташований на прибудинковій території будинку № 17 по вул. Богуна в м. Суми шляхом демонтування замка на дверях цього приміщення та звільнити вказане допоміжне приміщення від речей.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 640 грн., в дольовому порядку в рівних частках, тобто по 160 грн. з кожного відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на правові позиції, викладені в рішенні Конституційного Суду України № 1-2/2004 від 02 березня 2004 року та неправомірно відніс сарай під літ. «Б» до допоміжних приміщень будинку по вул. Богуна, 17 в м. Суми.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_10, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_11, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 19 квітня 2016 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному (а.с. 6).

Вказана нерухомість зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 01 (а.с. 7-8).

Згідно із викопіровкою з плану будівельного кварталу № 489 на присадибну ділянку № 17 по вул. Богуна в м. Суми, для обслуговування будинку та прибудинкової території зі спорудами виділено земельну ділянку загальною площею 1475 кв.м. Сарай під літ. «Б» знаходиться на прибудинковій території будинку № 17 по вул. Богуна, м. Суми (а.с. 14).

З акту обстеження приміщення сараю від 23 листопада 2016 року, складеного комісією у складі директора ТОВ «КК «Сумитехнобудсервіс» ОСОБА_12 та головного спеціаліста ОСОБА_13 вбачається, що на момент обстеження воно було зачинене, мешканці квартири АДРЕСА_2 до вказаного приміщення сараю не мають (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі користуються спірним допоміжним приміщенням сараю, не маючи на те правових підстав, а позивач, у власності якого перебуває квартира АДРЕСА_3, до прибудинкової території якого відноситься допоміжне приміщення, фактично позбавлена права користування майном, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, що суперечить ст. 41 Конституції України.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, що відповідає вимогам ст. 319 ЦК України.

За положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Пунктом 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У рішенні Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку має місце порушення прав позивача ОСОБА_4 з боку відповідачів, яке полягає у невизнанні останніми права за позивачем на користування сараєм, що розташований на прибудинковій території будинку № 17 по вул. Богуна в м. Суми та створенні ними перешкод у користуванні цим сараєм внаслідок самовільного його зайняття та встановлення замка.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачами, що спірний сарай їм у користування не виділявся, крім того, вони не є квартиронаймачами та власниками квартир у будинку № 17 по вул. Богуна в м. Суми, а тому правильним є висновок суду, що вони самовільно зайняли його шляхом встановлення замка на вхідних дверях.

З пояснень відповідача ОСОБА_5 в суді першої інстанції вбачається, що її сімя зайняла зазначене допоміжне приміщення внаслідок його купівлі у 1982 році у квартиронаймача, яка на той час жила у квартирі, яка на цей час належить на праві спільної часткової власності позивачу у справі тре третій особі. Тому, її твердження, що спірне допоміжне приміщення не закріплене за будинком № 17 по вул. Богуна в м. Суми і позивач не має права власності на нього, є безпідставним.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд неправомірно відніс сарай під літ. «Б» до допоміжних приміщень, не заслуговує на увагу, оскільки в інвентаризаційній справі цегляний сарай під літ. «Б», який розташований на прибудинковій території по вул. Богуна, 17 в м. Суми, значиться як допоміжне приміщення вказаного двоповерхового будинку (а.с. 11-14).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -