РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/146/17

24 травня 2017 року

м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Левчук В.В.

секретар судового засідання Здибель І.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №564/146/17 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Родина" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Костопільського районного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Родина" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з серпня 2008 року працює на підприємстві ПрАТ "Родина". Відповідно до наказу №93/2-к від 10.09.2012 року його прийнято на роботу сторожем вказаного підприємства. 29.12.2016 року наказом №180-к його було звільнено з посади відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме: із наказом про звільнення не ознайомлено позивача, копію наказу не вручено, а лише надіслано поштою. Зазначає, що причини його звільнення, наведені у відповідному наказі, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він був відсутній на роботі у період з 29.12.2016 р. по 11.01.2017 р. із поважних причин, а саме знаходився на лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серія АГФ №788258 від 10.01.2017 р. Просить визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства "Родина" від 29.12.2016 р. №180-к про припинення трудового договору, поновити його на роботі сторожа Приватного акціонерного товариства "Родина", стягнути з Приватного акціонерного товариства "Родина" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У запереченнях на позов відповідач спростовує його доводи, вважає наказ Приватного акціонерного товариства "Родина" від 29.12.2016 р. №180-к про припинення трудового договору законним та обґрунтованим. Зазначає, що відповідачем на підставі пояснень начальника охорони ОСОБА_4, сторожа ОСОБА_5, директора підприємства ОСОБА_6, акта про відсутність працівника на роботі, а також інших доказів, було встановлено, що 28.12.2016 року сторож ОСОБА_1 став до роботи згідно графіка роботи сторожів на зміну з 15.00 години, його робоча зміна мала тривати згідно графіка до 09.00 години 29.12.2016 року. Близько 22 год. 55 хвилин 28.12.2016 р. сторож ОСОБА_1, покинув своє робоче місце за місцезнаходженням підприємства по вул. Крипякевича, 48а, м.Костопіль, без попередження і дозволу адміністрації. При цьому самочинно відкрив вхід (ворота) на завод, сів у власний автомобіль за межами заводу неподалік входу на завод, підїхав до відкритого входу, вимкнув новорічні гірлянди й освітлення, розвішені на деревах і вздовж стіни заводу, повернувся на територію заводу, взяв дві великі обємні сумки, знову вийшов за межі заводу, і заніс їх в автомобіль. Начальник охорони підприємства відповідача ОСОБА_4, що саме підійшов до заводу для перевірки стану здійснення сторожами посадових обовязків, який став свідком цього і якого позивач не помітив, підійшовши у цей момент до автомобіля сторожа, запропонував ОСОБА_1 пояснити, чому він залишив робоче місце, виключив освітлення, попросив показати вміст речей, які той виніс із заводу, запитав чи не належать вони підприємству. ОСОБА_1 відмовився відкрити авто, показати речі і будь-що пояснити. ОСОБА_4, підозрюючи, що скоюється крадіжка майна підприємства, сказав сторожу, що у такому випадку викличе поліцію для встановлення обставин цієї події. У відповідь на це сторож ОСОБА_1 приблизно о 23.00 годині швидко сів у авто і поїхав у невідомому напрямку. ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав ні в момент того, як покинув робоче місце, ні пізніше, сам не телефонував. На стан здоровя начальнику охорони ОСОБА_1 не скаржився, по його поведінці не було ознак погіршення здоровя. Навпаки, він усвідомлено діяв, про що свідчать його дії: вимкнув освітлення і ілюмінацію при вході на завод, пригнав авто до входу, повернувся за сумками на завод, виніс їх у свій автомобіль, при виникненні загрози, що буде викритий, покинув роботу і поїхав у невідомому напрямку по вулиці Крипякевича. При цьому зробив це саме за відсутності на прохідній і біля входу другого сторожа-напарника по зміні.

До 03 год. 45 хвилин 29.12.2016 року позивача на роботі не було, не було на стоянці його автомобіля, ні інших автомобілів, ніхто у двері, ворота чи вікна приміщення служби охорони, які виходять просто на вулицю, не стукав, по телефонах не дзвонив.

Повернувшись на роботу, ОСОБА_1 нічого не пояснив про причини залишення ним роботи, ні те, де він перебував з 23.00 год. 28.12.2016 р. до 03.45 год. 29.12.2016 р., до закінчення зміни перебував у приміщенні служби охорони (прохідної), назад ніяких речей не приносив, знаходився у нормальному стані здоровя, рухався, говорив, відкривав транспортні ворота для виїзду автомобілів, перевіряв товарно-транспортні накладні, оглядав автотранспорт тощо. До чергового фельдшера (сестри медичної), який перебуває на роботі з 04.00 год. щодня (перевіряючи перед виходом у рейс стан здоровя водіїв, що розвозять хліб у магазини по Рівненській області) у сусідньому з охороною кабінеті, ОСОБА_1 не звертався зі скаргами на здоровя чи самопочуття ні того дня, ні напередодні.

Лише після прибуття на підприємство директора ОСОБА_6 після 08.00 год. 29.12.2017 року, на його вимогу дав письмові пояснення про вказані події. Позивач пояснив, що 28.12.2016 року о 23.00 год. залишив робоче місце, щоб покласти у машину, яка стояла за межами заводу, з його слів особисті речі. Коли до нього підійшов начальник охорони ОСОБА_4 і попросив відкрити автомобіль, він йому відмовив. Зі слів ОСОБА_1, начальник охорони «погрожував» викликати поліцію. Йому «стало погано», він сів у свій автомобіль та поїхав у лікарню поміряти тиск, випив таблетку і заспокоївся. Коли повернувся, вхід на завод був закритий, на робоче місце потрапив, коли прийшли на роботу перші водії (приблизно о 03.45 год. 29.12.2016 року).

У судових засіданнях позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у запереченнях на позов.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 показав суду, що працює сторожем у ПрАТ «Родина» разом із позивачем. Зазначив, що ОСОБА_1 вийшов на роботу 28.12.2016 р. о 15 годині. Обовязки у них різні. Біля 22 години ОСОБА_5 пішов здійснювати обхід території, ілюмінацію не виключав. ОСОБА_1 залишився на КПП. До посадових обовязків ОСОБА_5 відноситься закриття вхідних воріт, а тому йдучи на обхід території він вхідні ворота зачинив. Коли він повернувся з обходу території, на КПП був присутній начальник охорони ОСОБА_4, ворота були відкриті. У його присутності зачинив вхідні ворота. Зазначив, що у начальника охорони власного комплекту ключів немає. Також пояснив, що ніяких речей, в т.ч. сумок, у приміщенні охорони не було, він їх не бачив. Не бачив також, щоб ОСОБА_1 приносив якісь речі. ОСОБА_1 з приводу своєї відсутності на робочому місці йому не телефонував та не повідомляв де він. До цього не повідомляв про намір покинути робоче місце. Після повернення на робоче місце о 3 год. 45 хв. ОСОБА_1 продовжував виконувати свої обовязки. На стан здоровя не скаржився, зовнішніх ознак захворювання не помічав. Пояснення з приводу відсутності ОСОБА_1 на роботі були ним написані після здачі зміни 29.12.2016 р. біля 8 год. 10 хв.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 показав суду, що працює начальником сторожової охорони у ПрАТ «Родина». 28.12.2016 р. на чергову зміну заступили сторожі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до обовязків ОСОБА_1 відносилось перебування на КПП. Він відповідав за адмінбудівлю та пропуск людей. До обовязків ОСОБА_5 відносилось огляд території, навантаження-розвантаження товарів, контроль за транспортними воротами. Біля 23 години ОСОБА_4 приїхав на підприємство, йшов по вулиці Крипякевича в бік заводу. Побачив машину сторожа ОСОБА_1, яка заднім ходом підїхала до воріт підприємства. Із машини вийшов ОСОБА_1, зайшов у КПП, вимкнув гірлянди та освітлення, через 2-3 хв. Вийшов із КПП з двома сумками, які поставив у машину. ОСОБА_4 почав бігти, коли підбіг запитав ОСОБА_1 що було у сумках. ОСОБА_1 не відповів. Тоді ОСОБА_4 сказав, що викличе директора і поліцію. ОСОБА_1 сів у свій автомобіль і поїхав, нічого не сказавши. ОСОБА_4Г викликав директора та повідомив його про випадок. Свідок зазначив, що ОСОБА_1 повернувся о 3 год. 45 хв. на робоче місце, на стан здоровя не скаржився, працював у звичному режимі. Зазначив, що він був присутній при тому, як ОСОБА_1 28.12.2016 р. приступав до роботи. Жодних сторонніх речей у нього не було, про наявність таких речей він не доповідав. При цьому, що було в сумках, які ОСОБА_1 виносив за межі підприємства, пояснити не може. Зазначив, що телефонував до ОСОБА_1 30.12.2016 р. та дізнався, що останній перебуває у лікарні. Пояснив, що із 29.12.2016 р. по даний час ОСОБА_1 на роботі не зявлявся, листок непрацездатності не подавав.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 показав, що приблизно о 23.00 год. 28 грудня 2016 року йому зателефонував начальник охорони ОСОБА_4, який сказав, що сторож ОСОБА_1 вийшов за територію заводу з великими сумками в клітинку, поставив їх у свій автомобіль. На вимогу пояснити, що відбувається, показати, що знаходиться у сумках, він відмовився, нічого не пояснюючи, сів у авто і поїхав. ОСОБА_6 прийшов на завод, побачив, що вхідні ворота були відкриті, освітлення вимкнене, ОСОБА_1 не було на робочому місці. Начальник охорони розповів як все відбувалося. Через хвилин 10-15 прийшов сторож ОСОБА_7, що оглядав територію підприємства з ліхтариком, який сказав, що не знає, де сторож ОСОБА_1, він йому нічого не говорив, не телефонував, сторонніх речей (сумок, пакетів) ні в приміщенні охорони, ні в коридорі, чи на вулиці не було, на стан здоровя не скаржився, про те, що кудись має їхати не говорив. Вранці біля 9 год. 29.12.2016 р. ОСОБА_6 прийшов на роботу, ОСОБА_1 йому пояснив, що поїхав, бо йому стало погано. На стан здоровя не скаржився. Довіра до ОСОБА_1 втрачена і з ним в подальшому неможливо працювати. По факту крадіжки офіційної перевірки не проводилось. Про перебування ОСОБА_1 на лікарняному стало відомо із позовної заяви. Пояснення начальника охорони та сторожа ОСОБА_5 були надані у письмовому вигляді 29.12.2016 р. Резолюція на службовій записці про проведення службового розслідування чи перевірки не накладалася.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 показав, що ще 09.10.2016 р. начальник охорони викреслив його зі списку сторожів. Коли ОСОБА_1 вийшов на роботу то працював вже другий сторож, ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернувся у відділ кадрів та дізнався, що він не звільнений, а тому продовжував працювати. Потрапив у лікарню, був на лікарняному тривалий час. У грудні 2016 року з нього вирахували премію, пояснивши, що є догана. 28.12.2016 р. він був на зміні, перебував у КПП, в цей час прийшов начальник охорони і почав на нього сваритися, вимагав показати машину. ОСОБА_1 відмовився показати машину, оскільки вона перебувала за територією. Від конфлікту йому стало погано і він вирішив поїхати купити ліки, заїхав у швидку допомогу, де йому поміряли артеріальний тиск. Оскільки тиск був високий, йому зробили укол, він трохи побув у приміщенні швидкої допомоги, заспокоївся та повернувся на роботу. Коли він приїхав до прохідної ворота були зачинені, хоча вони не зачиняються, оскільки постійно йдуть люди. Начальник охорони ОСОБА_4 та сторож ОСОБА_5 перебували у приміщенні охорони. ОСОБА_1 постукав, ніхто не відчинив. Біля 4 ранку прийшли водії і з ними ОСОБА_1 зайшов на територію заводу. Начальник охорони ОСОБА_4 сказав йому дочекатися директора. Біля 9 год. ранку прийшов директор ОСОБА_6, ОСОБА_1 написав пояснюючу і пішов додому. Йому знову стало погано, він звернувся в поліклініку і його поклади у лікарню. 30 грудня 2016 р. ОСОБА_1 зателефонував у відділ кадрів, однак не зміг додзвонитися. Зателефонував іншому працівнику і попросив переказати начальнику охорони, відділу кадрів про те, що він на лікарняному. Через деякий час йому повідомили про звільнення. Пояснив, що він виносив із території свої речі: шуруповерт та комплект інструментів до нього, за допомогою якого встановлював ялинку; особистий DVD програвач у пакеті та дитячі санки внука. Ворота він не відчиняв, оскільки не мав доступу. За територію, щоб покласти свої речі в машину, вийшов разом з працівниками, які виходили біля 22 години. З моменту його повернення на роботу біля 23 год 30 хв. 28.12.2016 р. і по 03 год 45 хв. 29.12.2016 р. ворота були зачинені, ніхто не виходив, а тому він не мав змоги повернутися на робоче місце.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, показання свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно наказу ПрАТ «Родина» №93/2-к від 10.09.2012 р. ОСОБА_1 прийнято на роботу сторожем у структурний підрозділ охорони /а.с. 62/.

12.09.2012 р. ОСОБА_1 було ознайомлено із посадовою інструкцією сторожа, затвердженою директором АТ «Родина» 01.09.2012 р., що підтверджується його особистим підписом /а.с. 95-101/.

Згідно вказаної посадової інструкції, зокрема, під час здійснення охоронних заходів сторож зобовязаний невідлучно знаходитись на посту (на робочому місці), постійно обходити об'єкт, що охороняється; не залишати поста (робочого місця), крім випадків, зазначених у цій інструкції; у випадку захворювання повідомити начальника варти (охорони) та діяти згідно його вказівок. Також, вказаною інструкцією визначені певні заборони, а саме: самовільно, без дозволу керівника служби охорони, залишати робоче місце (роботу) до закінчення зміни, змінювати порядок несення служби (роботи), відволікатись від виконання обов'язків; відключати у вечірній і нічний час освітлення на прохідній і біля неї, для того, щоб добре бачити площадку перед входом на завод і інші обєкти охорони; не допускати винесення будь-яких предметів і матеріальних цінностей з території підприємства без відповідних документів або дозволу уповноважених осіб; зберігати на робочому місці особисті речі, які не мають відношення до роботи, зберігати такі речі тільки у виключних випадках з дозволу начальника охорони на короткий час, при цьому фіксувати це у журналі прийому/здачі змін, вказавши: власника речі, його назву предмета, його вміст, розмір, причину збереження, час, на який передбачено збереження, підпис начальника охорони; залишати робоче місце, не дочекавшись заміни іншим сторожем; відкривати вхідні двері (ворота) у нічний і вечірній час, крім часу, необхідного для працівників, які розпочинають/закінчують роботу у нічну зміну… в інших випадках тільки з дозволу начальника охорони, дирекції, директора.

Відповідно до наказу директора ПрАТ «Родина» від 09.11.2016 р. № 83 «Про заходи із забезпечення перепускного режиму на підприємстві та збереження матеріальних цінностей», серед іншого працівникам забороняється виносити за межі підприємства будь-які матеріальні цінності, що належать підприємству... без письмового дозволу безпосереднього керівника та відповідних обліково-бухгалтерських документів (накладних). Працівникам забороняється приносити на підприємство будь-які речі, що не стосуються роботи працівника. /а.с. 43/. Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджується його особистим підписом /а.с. 44/.

Згідно п.11 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затвердженого на загальних зборах працівників АТ «Родина» протокол №1 від 25.04.2012 р. /а.с. 45-50/ в разі хвороби, а також з інших поважних причин відсутності працівника на роботі, він або члени його сімї повинні повідомити про це безпосереднього керівника чи начальника цеху та надати відповідний документ обліку місячної норми робочого часу.

Також, судом встановлено, що наказом директора ПрАТ «Родина» №86 від 10.11.2016 р. ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обовязків, застосовано щодо нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани /а.с. 51/. Вказаний наказ чинний, ОСОБА_1 не оскаржувався.

Наказом директора ПрАТ «Родина» №180-к від 29.12.2016 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи сторожа з 29.12.2016 р. у звязку із прогулом без поважних причин, ст.40 п.4 КЗпП та систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку ст.40 п.3 КЗпП, з виплатою компенсації за 6 днів невикористаної щорічної відпустки /а.с. 3-6/.

Із тексту зазначеного наказу про звільнення вбачається, що працівника звільнено з роботи, виходячи з наступних обставин.

28.12.2016 року ОСОБА_1 приступив до роботи на зміну з 20.00 години, робоча зміна мала тривати згідно графіка до 08.00 години 29.12.2016 року.

Перевіркою було встановлено наступне. Як пояснив начальник охорони ОСОБА_4, перевіряючи роботу сторожів, стан охорони обєктів підприємства, о 22 год. 55 хвилин, будучи неподалік від входу на завод, він побачив, як сторож ОСОБА_1, покинувши своє робоче місце (прохідну), сів в автомобіль за межами заводу (напроти приміщення вагової), підїхав до входу (калітки), вимкнув новорічні гірлянди й освітлення, розвішене на деревах та стіні, повернувся на територію заводу, взяв дві великі сумки, знову вийшов за межі заводу, і заніс їх в автомобіль. Начальник охорони, підійшовши до автомобіля, запропонував ОСОБА_1 показати, що це за речі, чи не належать вони підприємству, ОСОБА_1 відмовився відкрити авто, показати речі і будь-що пояснити. ОСОБА_4, підозрюючи, що скоюється крадіжка, сказав, що у цьому випадку викличе поліцію. Тоді ОСОБА_1 сів у авто і поїхав у невідомому напрямку. При цьому він нічого не пояснив. ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав ні в момент того, як покинув робоче місце, ні пізніше, сам не телефонував. На стан здоровя ОСОБА_1 не скаржився, по його поведінці не було ознак погіршення здоровя. До 03 год. 45 хвилин працівника на підприємстві не було, не було на стоянці його автомобіля, ні інших авто, ніхто у двері, ворота не стукав, по телефонах не дзвонив.

Начальник охорони негайно після того, як Жданюк залишив роботу, зателефонував директору підприємства ОСОБА_6, повідомивши про вказане вище. У звязку з цим директор, що проживає поруч із заводом, прибув на підприємство.

Незабаром підійшов другий сторож ОСОБА_7, який пояснив, що приблизно о 22.30 год. він пішов оглядати територію підприємства з ліхтариком. Коли повернувся десь о 23.00 год., у приміщенні охорони був начальник охорони, на вулиці директор заводу, а ОСОБА_1 не було. Трохи почекавши, закрили вхідні ворота. Де і чому зник з робочого місця ОСОБА_1, йому нічого не відомо. Про це він йому не дзвонив і нічого не говорив. Ніяких скарг, розмов про стан здоровя від ОСОБА_1 не чув. Ніяких сторонніх предметів (сумок, пакетів та ін.) під час чергування ні в приміщенні охорони, ні в інших місцях не було. ОСОБА_1 нічого не говорив, що буде заносити якісь речі в автомобіль.

Як пояснили також начальник охорони ОСОБА_4 та сторож ОСОБА_5, що лише близько 03 год. 45 хвилин 29.12.2016 р. на територію заводу повернувся сторож ОСОБА_1 Він пояснив, що залишив робоче місце, щоб покласти у машину особисті речі, яка стояла за межами заводу. Коли до нього підійшов начальник охорони ОСОБА_4 і попросив відкрити автомобіль, він йому відмовив. Зі слів ОСОБА_1, начальник охорони погрожував викликати поліцію та вигнати з роботи. Йому стало погано, він сів у свій автомобіль та поїхав у лікарню поміряти тиск. Коли повернувся, вхід на завод був закритий, на робоче місце потрапив тільки тоді, коли прийшли на роботу водії (приблизно о 03.45 гад. 29.12.2016 року).

При прийнятті рішення взято до уваги вищевикладене, пояснення ОСОБА_1, сторожа ОСОБА_7, а також те, що ОСОБА_1 самовільно, без дозволу безпосереднього керівника і адміністрації, залишив робоче місце сторожа, будучи відсутнім на роботі понад 3 години та порушивши посадові обовязки сторожа. Зокрема, згідно посадової інструкції сторожа ОСОБА_1 порушив наступні обовязки сторожа : «Невідлучно знаходитись на посту, постійно обходити об'єкт, що охороняється, ....Не залишати поста, крім випадків, зазначених у цій інструкції, ... не відволікатись від несення служби; у випадку захворювання повідомити начальника варти та діяти згідно його вказівок», не повідомив про це начальника чи адміністрацію, не надав адміністрації листка непрацездатності чи іншого документа, який підтверджує причину його відсутності на робочому місці з 23.00 гад. 28.12.2016 року до 03.45 год 29.12.2016 року. Стан здоровя дозволяв ОСОБА_1 вчиняти заплановані речі, виходити з заводу, приганяти автомобіль, виносити з заводу великі сумки, завантажувати автомобіль, рухатись, керувати автомобілем, їздити до лікарні, повернутись на роботу, писати продумані пояснення і бути на роботі з 03.45 год. до 08.00 29 грудня. Скарг на стан здоровя працівник не виказував ні перед зміною, ні під час роботи, ні під час ситуації, коли він без пояснення покинув роботу, про те, що хворий не повідомляв ні начальника охорони, ні напарника по зміні, ні адміністрацію, о 3.45 29 грудня повернувся на робоче місце.

Взята до уваги інформація працівниці «швидкої допомоги», яка телефоном близько 16 години 29.12.2016 року повідомила, що ОСОБА_1 дійсно приходив у приміщення швидкої 28.12.2016 р. після 23 год., у нього був помірно підвищений артеріальний тиск, необхідності в його шпиталізації, наданні екстреної допомоги, введенні інєкцій не було, ознак гіпертонічного кризу чи інших хвороб не було, він нормально рухався, розмовляв. Хвилин через 5 він самостійно покинув приміщення «швидкої допомоги».

Можливість у ОСОБА_1П негайно повернутись на робоче місце була, завод знаходиться лише у 10 хвилинах ходьби від станції швидкої допомоги. Також 29.12.2016 року телефоном близько 16 години працівниця приймального відділення Костопільської ЦРЛ повідомила, що до лікарні ОСОБА_1П не поступав.

Таким чином, цими діями ОСОБА_1 свідомо вчинив прогул, в т.ч. відсутність на роботі понад 3 години, без поважних причин, та грубо порушив трудову дисципліну, обов'язки сторожа, передбачені посадовою інструкцією, а також Правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, іншими локальними актами.

Крім того, ОСОБА_1 своїми діями вчинив систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і вже раніше притягувався до дисциплінаної відповідальності. Зокрема, наказом директора №86 від 10.11.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» працівнику вже оголошувалась догана і попереджався про можливе звільнення з роботи в разі повторного порушення посадових обов'язків.

Відповідно до вказаного наказу, який працівник відмовився підписати після ознайомлення і не оскаржував його, у жовтні 2016 року сторож ОСОБА_1 пропустив на роботу через прохідну працівника у стані спяніння та навіть, отримавши вказівку керівника охорони направити працівника на медогляд на предмет перебування у стані спяніння, не виконав її, не затримав порушника трудової дисципліни, не склав відповідного акту, не вжив інших заходів, не виконавши вимоги посадової інструкції сторожа підприємства, яка зобовязує сторожа «При виявленні на території підприємства осіб в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння вилучати в них перепустку, доставляти в медичний пункт для огляду на стан сп'яніння, скласти акт огляду». Мали місце і інші порушення посадових обовязків працівником.

Також своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги ряду локальних правових актів, з якими працівник був ознайомлений, в т.ч. наказу директора від 09.11.2016 р. № 83 «Про заходи із забезпечення перепускного режиму на підприємстві та збереження матеріальних цінностей», яким передбачено, що «...працівникам забороняється виносити за межі підприємства будь-які матеріальні цінності, що належать підприємству... без письмового дозволу безпосереднього керівника та відповідних обліково-бухгалтерських документів (накладних). Працівникам забороняється приносити на підприємство будь-які речі, що не стосуються роботи працівника... Працівника може бути звільнено з роботи за: систематичне невиконання працівником обовязків покладених на нього, вимог правил внутрішнього трудового розпорядку..., прогул без поважних причин ( в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин на протязі робочого дня без поважних причин); скоєння за місцем роботи розкрадання (в т.ч. дрібного)».

Працівником порушені також аналогічні за змістом норми КЗпПУ, Правил внутрішнього трудового розпорядку. Так, ОСОБА_1 порушені вимоги правил внутрішнього трудового розпорядку: пункту «а», що передбачає працювати чесно і добросовісно, дотримуватись дисципліни праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, в т.ч. безпосереднього керівника, п б, що передбачає знати і виконувати обовязки, передбачені посадовою (робочою) інструкцією, інші вимоги.

Крім того, у діях ОСОБА_1 очевидно вбачаються ознаки крадіжки майна підприємства. Про це свідчать наступні обставини: Жданюк без дозволу відкрив ворота підприємства, підігнав до них власний автомобіль, виключив освітлення, заніс з заводу в авто 2 сумки. При цьому обрав момент, коли другий сторож обходив територію. Коли неочікувано до нього підійшов начальник охорони, він відмовився показати вміст сумок, сів за кермо і поїхав у невідомому напрямку. Адміністрація підприємства критично ставиться до пояснень ОСОБА_1, що це були його особисті речі, оскільки і другий сторож ОСОБА_7, і начальник охорони пояснили, що не бачили ні в приміщенні прохідної, ні поруч сторонніх речей, про них не повідомляв і сам ОСОБА_1 В той же час слід зазначити, що входи до хлібобулочного цеху (розташований у тому ж коридорі, що й охорона) та кондитерського цеху № 1, де люди працювали у нічну зміну, не були закриті. З цехів можна було легко вийти і винести хліб, кондитерські вироби, напівфабрикати чи сировину.

На даний час з цього питання (вчинення кражіжки) триває внутрішнє розслідування, за наслідками якого буде прийняте відповідне рішення.

При прийнятті рішення про звільнення взяті до уваги особистість ОСОБА_1, який є інвалідом і учасником бойових дій в Афганістані, його попередня робота, водночас раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення посадових обовязків, на численні зауваження по роботі начальника охорони не реагує. Наприклад, з 18 працівників підприємства, притягнутих до відповідальності за наслідками виявлених порушень сторожами (перебування у стані спяніння, дрібні крадіжки тощо) у 2 півріччі 2016 року, лише у одному випадку це зробив сторож ОСОБА_1, і то спільно з іншим сторожем. Від функцій сторожа самоусунувся, зводячи її лише до механічного перебування у приміщенні охорони, фактично виконував роботу лише у присутності начальника охорони. Характеризується по роботі негативно. Своїми діями завдав суттєвої шкоди функціонуванню системи охорони підприємства, через відсутність на роботі, його функції з охорони майна підприємства і забезпечення спокою понад 100 працівників нічної зміни хлібобулочного і кондитерського цехів змушені були взяти на себе директор підприємства і начальник охорони, Жданюк залишив робоче місце, залишивши відкритим двері і вхід на завод для сторонніх. Висновків з попередніх порушень не зробив. У вчиненому не розкаюється. У вказаних діях вбачається високий ступінь тяжкості вчиненого проступку, який поставив під загрозу нормальне функціонування у нічний час виробничих цехів, інших служб і підрозділів всього заводу.

Адміністрація підприємства критично ставиться до пояснень ОСОБА_1 про нібито "погрози йому з боку начальника охорони ОСОБА_4 бо той вимагав відкрити його автомобіль і показати винесені з заводу речі. Адже згідно абзацу 5 наказу по підприємству № 83 «Про заходи із забезпечення перепускного режиму на підприємстві та збереження матеріальних цінностей». У разі підозри, що працівник виносить ... вкрадені матеріально- товарні цінності, працівники охорони мають право оглянути речі працівника (сумки, пакети тощо), що власне і просив зробити начальник охорони, а ОСОБА_1, відмовився виконати обовязки сторожа без поважних причин і втік з роботи, грубо порушивши основні обовязки сторожа, передбачені, в т.ч. посадовою інструкцією: не забезпечив охорони матеріальних цінностей, допустив порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни та інші вищевказані порушення.

Оцінивши вищезазначений наказ про звільнення у сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку про його незаконність, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом є відсутність працівника на роботі більше трьох годин без поважних причин, тому суд, з'ясовуючи законність звільнення працівника на підставі п.4 ч.1ст.40 КЗпП України, повинен встановити причини відсутності працівника на робочому місці та їх поважність.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № прогулом під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 23 години 28.12.2016 р. по 03 годину 45 хвилин 29.12.2016 р., що підтверджується Актом про відсутність на роботі сторожа ОСОБА_1 від 29.12.2016 р., службовими записками начальника охорони ОСОБА_4 від 29.12.2016 р., поясненнями начальника охорони ОСОБА_4, поясненнями сторожа ОСОБА_5 від 29.12.2016 р., інформацією директора ОСОБА_6 від 29.12.2016 р. /а.с. 26-34/, а також показаннями ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 При цьому, Акт про відсутність на роботі ОСОБА_1 самим ОСОБА_1 не підписаний, про що складено Акт про відмову від підпису від 29.12.2016 р. /а.с. 35/.

При цьому, показання ОСОБА_1 про те, що він через короткий час, біля 15 хвилин, повернувся на роботу з метою продовжити виконання своїх обовязків, однак не зміг потрапити на територію підприємства, оскільки ворота були зачинені, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також Актом про відсутність на роботі сторожа ОСОБА_1, у якому безпосередньо зазначено, що з 23 години 28.12.2016 р. по 03 годину 45 хвилин 29.12.2016 р. у ворота ніхто не стукав, на площадці біля заводу автомобіля ОСОБА_1 не було.

Така відсутність ОСОБА_1 на роботі є прогулом в розумінні ст. 40 КЗпП України. Докази наявності поважних причин тривалої відсутності ОСОБА_1 на роботі у матеріалах справи відсутні. Так, із сигнальної карки надання швидкої і невідкладної меддопомоги вбачається, що ОСОБА_1 прибув до станції швидкої допомоги 28.12.2016 р. о 23 год. 20 хв. /а.с. 79, на звороті/ А з показань ОСОБА_1 вбачається, що він перебував у приміщенні швидкої допомоги нетривалий час.

ОСОБА_1 було повідомлено про звільнення листом в день звільнення з роботи (вихідний №300 від 29.12.2016 року). В подальшому позивач був неодноразово повідомлений про необхідність отримати трудову книжку, повний розрахунок, належний при звільненні, та йому неодноразово надіслані копії наказу про припинення трудових відносин, що підтверджується відповідними листами та поштовими квитанціями і описами вкладення:

- поштовий лист від 29.12.2016 року № 300;

- рекомендований лист від 02.01.2017 року № 1, поштова квитанція про відсилання листа рекомендованого ОСОБА_1, фіскальний чек № 706 від 03.01.2017 р. з описом до листа, де зазначено про надсилання листа і наказу № 180-к від 29.12.2016 р.;

- цінний лист від 05.01.2017 року № 3, поштова квитанція про відсилання цінного листа ОСОБА_1, фіскальний чек № 565 від 05.01.2017 р. з описом вкладення до цінного листа, в т.ч. листа щодо необхідності отримання труд, книжки, наказу № 180-к від 29.12.2016 р.;

- цінний лист від 13.01.2017 року № 19, поштова квитанція про відсилання цінного листа ОСОБА_1, чек № 700 від 14.01.2017 р. з описом вкладення до цінного листа, в т.ч. листа щодо необхідності отримання труд, книжки та всіх сум, що належать до виплати, наказу про припинення трудових відносин № 180-к від 29.12.2016 р. /а.с. 63-69/.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

З епікризу №6548/18, листка непрацездатності та листа Костопільської ЦРЛ від 08.02.2017 р. №269/01-14/17 /а.с. 78-79, 103/ вбачається, що у день звільнення, 29.12.2016 р., ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Костопільській центральній районній лікарні.

Таким чином, наказ про звільнення ОСОБА_1 виданий із порушенням ст. 40 КЗпП України, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому, суд критично оцінює пояснення представника відповідача про те, що у день звільнення 29.12.2016 року позивач залишив територію підприємства відразу ж після 09.00 години, коли закінчилась робота у 2 зміну згідно графіка роботи, а наказ про звільнення з роботи був підписаний директором після вивчення всіх матеріалів, документів і пояснень дещо пізніше, приблизно о 10.00 годині, коли вже ОСОБА_1 не було на роботі, оскільки у самому тексті наказу про звільнення міститься посилання на інформацію зі швидкої допомоги, отриману ПрАТ «Родина» близько 16 години 29.12.2016 р.

Також, судом не можуть бути взяті до уваги пояснення представника відповідача про те, що позивач виніс з підприємства матеріальні цінності у сумках без відповідного дозволу як такі, що не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідачем не заперечується те, що по факту можливої крадіжки матеріальних цінностей, що належать ПрАТ «Родина» розслідування не проводилось, уповноважені правоохоронні органи не повідомлялись, що також підтверджується довідкою, виданою Костопільським ВП ГУНП від 13.02.2017 р. /а.с. 108/.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України , а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 є підставними, обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Родина" середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом враховується наступне.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Суд перевірив здійснений Приватним акціонерним товариством "Родина" розрахунок середньої заробітної плати №187 від 27.04.2017 року та дійшов наступних висновків.

Враховуючи, що наказ про звільнення №180-к винесено 29.12.2016 року, то відповідачем правомірно здійснено розрахунок середньої заробітної плати виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, а саме жовтень та листопад 2016 року.

Заробітна плата ОСОБА_1 за жовтень 2016 року становила 1095,85 грн. за 72 відпрацьовані години. За листопад 2016 року заробітна плата ОСОБА_1 склала 1629,38 грн. за 122 відпрацьовані години, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу. Таким чином середньогодинний заробіток ОСОБА_1 становить 14 грн. 05 коп. (2725,23 грн. / 194 год.).

Законодавством не встановлено єдиної норми тривалостi робочого часу на рiк. Ця норма може бути рiзною залежно вiд того, який робочий тиждень установлений на пiдприємствi (пятиденний чи шестиденний), яка тривалiсть щоденної роботи, коли встановленi вихiднi днi, а тому на пiдприємствах, в установах i органiзацiях норма тривалостi робочого часу на рiк визначається самостiйно з дотриманням вимог статей 50-53, 67 i 73 КЗпП України.

Згідно п.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку Приватного акціонерного товариства "Родина" при виконанні роботи в 2, 3 чи більше змін, працівники цехів обєднуються в зміни, чергуються в зміни рівномірно. Кожна зміна виконує роботу згідно графіка змінності.

Час початку та закінчення роботи, перерви для відпочинку та прийому їжі для працівників цехів та інших виробничих підрозділів, що працюють у 2 чи більше зміни, встановлюються графіком змінності.

Графік змінності затверджується на строк не менше, ніж на 1 місяць, і доводиться до відома працівників не пізніше, ніж за 1 тиждень до початку місяця, а при затвердженні графіка змінності на строк понад 1 місяць - доводиться до відома не пізніше, ніж за 2 тижні до початку роботи за таким графіком.

Перерва для приймання їжі надається працівникам в час, передбачений графіком змінності. Приймання їжі проводиться в кімнаті прийому їжі (чи іншому обладнаному приміщенні).

При обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає застосуванню листи ОСОБА_8 соціальної політики України №11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 року "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік" (далі ОСОБА_8) та лист ОСОБА_8 соціальної політики України №10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік".

Так, відповідно до листа ОСОБА_8 соціальної політики України №10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" норма тривалості робочого часу в годинах за грудень 2016 року - 151 година.

Відповідно до Додатку 1 до вказаного ОСОБА_8 соціальної політики України №11535/0/14-16/13 від 05.08.2016 року норма тривалості робочого часу в годинах за січень 2017 року становила 159 годин, за лютий 2017 року - 160 годин, за березень 2017 року - 175 годин, за квітень 2017 року - 152 години, за травень 2017 року - 159 годин.

Враховуючи викладене, судом здійснено розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2016 року по 24.05.2017 року. Так, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за 30-31 грудня 2017 року пропорційно становить 154,55 грн., за січень 2017 року - 2233,95 грн., за лютий 2017 року - 2248 грн., за березень 2017 року - 2458,75 грн., за квітень 2017 року - 2135,60 грн., за період з 01 по 24 травня 2017 року пропорційно - 1728,15 грн. Таким чином, загальна кількість годин вимушеного прогулу становить 780 годин.

Здійсненим судом розрахунком встановлено, що середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2016 року по 24.05.2017 року становить 10959 грн. та підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства "Родина" на користь позивача.

Згідно роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Середній заробіток за один місяць складає 1362 грн.62 коп. (2725,23 грн. : 2 міс).

Згідно приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись приписами ст.4 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про необхідність стягнути з Приватного акціонерного товариства "Родина" в дохід держави 1280 грн. судового збору за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,88, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Родина" про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Приватного акціонерного товариства "Родина" від 29.12.2016 р. №180-к про припинення трудового договору.

Поновити ОСОБА_1 на роботі сторожа Приватного акціонерного товариства "Родина" з 30.12.2016 р.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Родина" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2016 р. по 24.05.2017 р. включно у розмірі 10959 (десять тисяч девятсот пятдесят девять) гривень, без виключення сум на податки, збори та обов'язкові платежі, справляння і сплата яких є обов'язком роботодавця.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі сторожа Приватного акціонерного товариства "Родина", а також стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1362 грн.62 коп. допустити до негайного виконання.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Родина" в дохід держави 1280 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_9