АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3704/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1402/17Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Лобова О.А.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: позивача ОСОБА_2,

Представника позивача ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, визначивши третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, прохаючи зобов`язати ОСОБА_4 вчинити дії щодо внесення запису до технічного паспорту автомобіля Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі LGWFF3A546B063952, державний номерний знак НОМЕР_1, про спільну часткову власність на вказаний автомобіль разом із ОСОБА_6, вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову значила, що відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року у справі № 1616/5000/12 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4 встановлено право спільної часткової власності на транспортний засіб автомобіль марки Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, номер шасі LGWFF3A546B063952, державний номерний знак НОМЕР_1, загальна вартість 154187,30 грн. Розмір частки транспортного засобу кожного по 1/2 .

ОСОБА_6 зверталась до ОСОБА_4 із повідомленням про явку останнього до УПП ГУ Національної поліції в Полтавській області для проведення реєстраційних дій вказаного автомобіля. Проте, він на такі повідомленні до МРЕВ жодного разу не з`являвся, жодних дій щодо проведення відповідних реєстраційних дій не вчиняв.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року вищевказаний позов було задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_7 вчинити дії щодо внесення запису до технічного паспорта автомобіля Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі LGWFFЗA546B063952, державний номерний знак НОМЕР_1, про спільну часткову власність на вказаний автомобіль разом із ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 551 грн. 21 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, що кожному з подружжя на праві власності належить по ? частині автомобіля Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі LGWFFЗA546B063952, державний номерний знак НОМЕР_1. Позивачка задля внесення змін до технічного паспорта щодо обох власників зверталась до відповідача із заявою про вчинення таких дій, проте відповідач жодним чином на її звернення не відреагував. З огляду на викладене, місцевий суд дійшов до висновку про те, що відповідач ухиляється та чинить перешкоди у проведенні перереєстрації транспортного засобу у відповідності до рішення Апеляційного суду Полтавської області.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд дійшов до необґрунтованого висновку про те, що він всупереч вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи ухиляється та чинить перешкоди у проведенні перереєстрації транспортного засобу у відповідності до рішення Апеляційного суду Полтавської області. Апелянт вказує, що особа могла самостійно провести перереєстрацію транспортного засобу і без документів, що були у нього, на підставі лише судового рішення, а також, позивачкою не було надано доказів того, що вона зверталась до відповідних органів з питань проведення реєстрації за неї права власності на ? частину автомобіля. Порушення норм процесуального права апелянт вбачає у неналежній оцінці судом доказів, що містяться у матеріалах справи, а також, у незадоволенні суддею заяви про її відвід.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині скасування задоволення позовних вимог по суті. Разом з тим, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування судового рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 551 грн. 21 коп. та ухвалення у цій частині нового рішення про компенсацію позивачці судових витрат за рахунок Держави.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року у справі № 1616/5000/12 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_4 встановлено право спільної часткової власності на транспортний засіб автомобіль Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі LGWFFЗA546B063952, державний номерний знак НОМЕР_1, загальна вартість якого становить 154187,30 грн. (а.с.5-9).

Розмір частки транспортного засобу Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі LGWFFЗA546B063952, державний номерний знак ВІ 231 ВС, загальна вартість якого становить 154187,30 грн., для ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлено у розмірі 1/2 кожному.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області є таким, що набрало законної сили, оскільки 25 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04.12.2014 року було відхилено.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Жодною із сторін не заперечується, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року у справі № 1616/5000/12 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 до ОСОБА_4 було встановлено право спільної часткової власності на транспортний засіб автомобіль Great Wall Hover, 2006 року випуску, колір сірий, шасі LGWFFЗA546B063952, державний номерний знак НОМЕР_1, загальна вартість якого становить 154187,30 грн. Розмір частки кожного з сторін по ? вказаного транспортного засобу.

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і неповне встановлення обставин що мають значення у справі, апелянт вказав, що судом не було встановлено факту його навмисного ухилення від перереєстрації транспортного засобу на обох власників та недоведеність звернення позивачки до відповідних органів задля перереєстрації автомобіля за рішенням суду, що набрало законної сили. З огляду на це, апелянт вважає судове рішення про задоволення позовних вимог передчасним.

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта з огляду на наступне.

У матеріалах справи наявні тексти двох повідомлень, адресованих ОСОБА_4 із пропозиціями провести необхідні реєстраційні дії відповідного транспортного засобу (а.с. 12, 14). Вказані повідомлення були отримані відповідачем 30.09.2016 року та 10.10.2016 року, що вбачається з відміток на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 13, 15-16).

Та обставина, що позивачка самостійно не зверталась до відповідних органів задля здійснення самостійної перереєстрації транспортного засобу на двох осіб відповідно до рішення суду не може слугувати підставою для відмови у задоволенні її позову та не вказує на передчасність рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального права.

Так, відповідно до п. п. 11 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, визначено, що державна реєстрація транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суд, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки транспортного засобу, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу або технічного паспорту. Також, пунктом 35 даного Порядку, визначено, що перереєстрація транспортного засобу на одного з подружжя проводиться на підставі їх спільної заяви. Свідоцтва про реєстрацію і засвідчених у встановленому порядку копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрації та копії договору про поділ спільного майна подружжя. Свідоцтво про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку.

З огляду на вищевикладені пункти Порядку та фактичні вірно встановлені обставини справи, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач ухиляється від проведення перереєстрації транспортного засобу у відповідності до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2014 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом другої групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Вказазна обставина підтверджується відповідним посвідченням інваліда війни серії ВІ № 000495, що видане йому 08 жовтня 2015 року (а.с. 114).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Встановивши, що відповідно до посвідчення відповідач є інвалідом II групи (а.с. 24), суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення у частині вирішення питання про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачки та ухвалення у цій частині нового рішення, яким компенсувати судові витрати позивачки за рахунок Держави в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок Держави».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким судові витрати ОСОБА_2 компенсувати за рахунок Держави в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_1