12.05.2017 Справа № 363/4320/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2017 року, Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Котлярової І.Ю.

при секретарі Палій Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих за договором доручення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із позовом у якому збільшивши в порядку статті 31 ЦПК України розмір позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 87000, 00 гривень, які були отримані ним для виконання зобовязань по договору доручення - основний борг; 8178,00 гривень - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання протягом періоду з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року; 1294,27 гривень - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання протягом періоду: з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року; 975,00 гривень - витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та збільшення позовних вимог; 1930,58 гривень - витрати за надання правової допомоги, а всього 99377,85 гривень.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 травня 2016 року між нею та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір доручення про виконання останнім за рахунок і в інтересах позивача певної роботи, відповідно з переліком, що був зазначений у даному договорі.

Відповідно до зазначеного договору відповідач зобов'язався від імені та за рахунок позивача особисто вчинити юридичні дії, пов'язані з розробкою, оформленням, узгодженням (погодженням) та отриманням проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення щодо належної позивачу земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Новосілки, з ведення особистого селянського господарства на цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, подання даного проекту на затвердження відповідної ради та отримання рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, внести зміни щодо нового цільового призначення земельної ділянки до системи Державного земельного кадастру, а також підведення комунікаційних мереж, газо та електромереж строком до 31 серпня 2016 року. На виконання умов договору позивачем було передано ОСОБА_2 кошти в розмірі: 87000,00 гривень, з яких: 50500,00 гривень - до моменту підписання договору (19.05.2016 року) та додатково 36500,00 гривень - після підписання договору (10.06.2016 року - 15000,00 гривень; 15.06.2016 року - 10000,00 гривень; 25.06.2016 року - 2000,00 гривень; 05.07.2016 року - 9500,00 гривень). Однак, останній не виконав свої зобовязання за договором, що призвело до виникнення заборгованості. На неодноразові звернення позивача, щодо виконання зобовязання або повернення коштів, не відреагував. У звязку із чим позивач просить суд заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання позивач та її представник не зявилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Крім того, зазначив, що укладати мирову угоду з відповідачем відмовився.

Відповідач у судове засідання не прибув. 7 квітня 2017 року подав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи для врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди із відповідачем. У інші дати визначені судом судових засідань не зявлявся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог не надходили.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 19 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір доручення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу нотаріального округу ОСОБА_3, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язався від імені та за рахунок ОСОБА_1 вчинити юридичні дії, пов'язані з розробкою, оформленням, узгодженням (погодженням) та отриманням проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, село Новосілки, вулиця Оболонська, 23 (двадцять три), кадастровий номер: :35:034:0110, цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства на цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01), подання даного проекту на затвердження відповідної ради та отримання рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, внести зміни щодо нового цільового призначення земельної ділянки до системи Державного земельного кадастру, а також підведення комунікаційних мереж, газо- та електромереж строком до 31 серпня 2016 року.

Відповідно до пункту 2 даного договору на виконання зазначених дій ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 плату в розмірі 50 500 гривень, які отримано ОСОБА_2 до моменту підписання даного договору (а.с. 6).

12 вересня 2016 року ОСОБА_1 надіслала на адресу ОСОБА_2 лист - вимогу про надання звіту та передачі документів, в якому повідомила, що 25 вересня 2016 року об 11:00 год. він має прибути за адресою Київська область, Вишгородський район, село Новосілки, вулиця Оболонська, 23 для передачі їй всього того, що він отримав у звязку з виконанням договору та надання письмового звіту про виконання доручення (а.с. 9).

5 жовтня 2016 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію щодо невиконання зобовязань за договором доручення, про надіслання письмового звіту та документів до 31 жовтня 2016 року та звернення до суду у разі невиконання (а.с. 10).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини 1, 3 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до частини 1, 3 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами

Відповідно до частини 1 статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з вимогами статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до частини 1 статті 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Згідно частини 1 статті 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного.

Згідно частини 1, 2 статті 1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Як вбачається з договору доручення від 19 травня 2016 року, ОСОБА_2 за виконання покладеного на нього договором обовязку отримав кошти, а саме: 50 500, 00 гривень до моменту підписання даного договору, 15000, 00 гривень 10 червня 2016 року, 10000, 00 гривень 15 червня 2016 року, 2000, 00 гривень 25 червня 2016 року та 9500, 00 гривень 05 липня 2016 року (а.с. 6 зворот).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 87 000, 00 гривень, підлягають задоволенню, оскільки умови договору були встановлені за домовленістю сторін, відповідач не звертався до позивача із заявою про відмову від договору.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та трьох відсотків річних судом зазначається наступне.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 625 цього Кодексу, що боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З позовної заяви вбачається, що кількість днів не повернення коштів позивачу, після закінчення дії договору з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року становить 181 день, та згідно розрахунку три відсотка річних становлять 1294 гривень 27 копійок. (а.с.35).

Розмір інфляційних збитків, за період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року, на суму боргу у розмірі 87 000, 00 гривень, складає суму у розмірі 8 178 гривні 00 копійок.

Оскільки судом встановлено прострочення по виконанню зобов'язання за договором доручення від 19 травня 2016 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги і в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 1930, 58 гривень судом зазначається наступне.

Згідно угоди про надання правової допомоги від 08 листопада 2016 року № 11/Б-2/53 вбачається, що громадська організація Фундація сприяння розвитку місцевого самоврядування в м. Києві «Європейський Київ» в особі президента ОСОБА_4, діючого на підставі статуту та член названої організації ОСОБА_1 уклали цю угоду для надання останній юридичної допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 79 ЦПК України визначено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, зокрема: витрати на правову допомогу.

Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 08 листопада 2016 року за № 11/Б-2/53 громадською організацією Фундація сприяння розвитку місцевого самоврядування в м. Києві «Європейський Київ» прийнято від ОСОБА_1 кошти в сумі 1930 грн. 58 коп. за надання юридичних послуг.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 975, 00 гривень.

Керуючись ст.ст. 257, 261, 262, 266, 525 - 527, 530, 612, 625, ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 107, 212-215, 217 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів отриманих за договором доручення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі - 87000, 00 гривень - основний борг; 8178,00 гривень - інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання; 1294,27 гривень - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання; 975,00 гривень - витрати на сплату судового збору та 1930,58 гривень - витрати за надання правової допомоги, а всього стягнути 99377 (девяносто девять тисяч триста сімдесят сім) гривень 85 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. Ю. Котлярова