АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 661/5163/15-ц Головуючий в І інстанції Матвєєва Н.В.
Номер провадження №22-ц/791/486/17 Доповідач: Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.,

суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1,

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, компенсації за невикористані щорічні відпустки та додаткові відпустки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( далі ФОП - ОСОБА_3В.) посилаючись на те, що з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді бухгалтера у ФОП ОСОБА_4 за сумісництвом.

24 листопада 2015 року нею подана заява про звільнення з роботи з 30 листопада 2015 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України в звязку з невиконанням відповідачем вимог законодавства України про оплату працю.

Посилаючись на те, що за весь період трудових відносин їй не виплачувалася заробітна плата та компенсація невикористаних щорічних та соціальних відпусток, позивачка збільшивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 34 450 грн.79 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 4 878 грн. 44 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 17 091 грн. 25 коп., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в період роботи 2013 2015 роки у розмірі 2 958 грн. 20 коп., компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як одинокій матері, що виховує дитину віком до 15 років у розмірі 1 267 грн. 80 коп.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвали нове рішення, яким її вимоги задовольнити в повному обсязі. Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 1380.00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Справа в апеляційній інстанції розглядається вдруге.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_5 допомагала ФОП ОСОБА_3 складати звіти та нараховувати заробітну плату працівникам, проте не була у неї офіційно працевлаштована, а тому між ними існували цивільно-правові відносини. При цьому суд послався на те, що звітність до фіскальних органів та пенсійного фонду, в яких зазначено про утримання податків із заробітної плати ОСОБА_5 та єдиного соціального внеску, не є беззаперечним доказом перебування її у трудових відносинах із відповідачем.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Предявляючи позов, ОСОБА_5 посилалася на те, що з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2015 року працювала за сумісництвом у ФОП ОСОБА_4 на посаді бухгалтера, але за весь період трудових відносин їй не виплачувалася заробітна плата та компенсація невикористаних щорічних та соціальних відпусток.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що 22 грудня 2015 року ОСОБА_5 надіслала ФОП ОСОБА_3 заяву, в якій вказала, що 24 листопада 2015 року вона подала заяву про звільнення з посади бухгалтера з 30 листопада 2015 року на підставі ст.38 КЗпП України та просила надати їй наказ про звільнення, виплатити заборгованість по заробітній платі, надати довідку про заборгованість по заробітній платі, нарахувати та виплатити середній заробіток за період затримки розрахунку та компенсацію за невикористанні щорічні та додаткові відпустки.

Трудовий договір у формі, передбаченій трудовим законодавством, з ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_3 не укладала.

Позивачка як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції стверджувала і у підтвердження своїх доводів надала докази про її фактичний допуск до роботи та виконання нею з 2013 року по 2015 рік роботи бухгалтера, зокрема нарахування та складання відомостей про заробітну плату працівників ФОП ОСОБА_3, здійснення розрахунків податків, складання звітності до фіскальних органів та пенсійного фонду, в яких також зазначено і про утримання податків із заробітної плати ОСОБА_5 та єдиного соціального внеску, перевірки правильності застосування касових апаратів, підготовки працівникам довідок про доходи. При цьому, роботу вона виконувала в окремому приміщенні, яке мало меблі, компютерну та офісну техніку, а також спеціальне програмне забезпечення, і вона дотримувалась вимог трудового розпорядку.

В відомостях на заробітну плату та довідках про доходи, виданих працівникам ФОП ОСОБА_4, разом з підписом та печаткою ФОП ОСОБА_4 міститься підпис ОСОБА_2 як її бухгалтера, а не бухгалтера ТОВ «Премєр».

Бухгалтерська звітність ФОП ОСОБА_4 підписувалася електронним підписом останньої та здавалася в передбаченому законом порядку контролюючим органам, що відповідало вимогам п.4.13.2 Методичних рекомендацій щодо приймання та компютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом Державної податкової служби України від 14 червня 2012 року № 516, згідно якого документ, підготовлений за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення або будь-якого іншого програмного забезпечення, яке формує вихідний документ у форматі, затвердженому Державною податковою службою України, з накладеним електронно-цифрового підпису, зашифрований та поданий в електронному вигляді до адресату звітності засобами телекомунікаційного звязку, вважається оригіналом.

Згідно з п.48.5.1 ст.48 ПК України достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Крім того, в звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за листопад 2015 року містяться відомості про ОСОБА_2 як працівника ФОП ОСОБА_4, які остання подавала вже після звільнення позивачки.

Відповідно до ч.1,3 та 4 ст24 КЗпП України (в редакції чинній на момент початку трудових відносин), трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам розяснено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи положення ст. 24 КЗпП України (в редакції чинній на момент початку трудових відносин) та те, що позивачка належними та допустимим доказами довела той факт, що у спірний період часу вона фактично була допущена до роботи з відома та згоди ФОП ОСОБА_4, перебувала у трудових відносинах з нею та виконувала обовязки бухгалтера, але заробітну плату не отримувала, і зазначені обставини відповідачем не спростовані, та зважаючи на відсутність доказів у підтвердження надання нею послуг за цивільно-правовою угодою, колегія суддів вважає обґрунтованими заявлені позивачкою вимоги, а висновки суду першої інстанції у спірних правовідносинах неправильними, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог в обсязі заявленому позивачкою.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст. 117 КЗпП України).

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Перевіряючи доводи сторін щодо причин невиплати належних позивачці при звільненні сум, колегія суддів в межах наданих сторонами доказів встановила, що невиплата відбулася з вини роботодавця.

Розмір невиплаченої позивачці заробітної плати за період часу з 01.01.2013 року по 30.11.2015 року складає 34 450,79 грн.

Враховуючи, що відповідач не довів відсутності своєї вини у затримці розрахунку позивачки в строки передбачені ст. 116 КЗпП України, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах є передбачені ст.. 117 КЗпП України підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

Дослідивши надані сторонами докази, що стосуються відомостей, необхідних для визначення розміру середнього заробітку позивачки в спірних правовідносинах, колегія суддів приходить до висновку, що для нарахування виплат передбачених ч.1 ст.117 КЗпП України, середній заробіток розраховується відповідно до пунктів 2,3,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1996 року №100 (з наступними змінами), за яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного ( годинного ) заробітку на число робочих днів ( годин ), які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна ( годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ( календарні) на число відпрацьованих робочих днів ( годин).

Середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи позивачки складає 64,19 грн. ( 1380 грн. + 1380 грн. = 2760 грн. : 43 дн. = 64,19 грн.).

Число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком за період з 30.11.2015 року по зазначений позивачкою день -16.05.2017 року складає 464 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку позивачки складає 23 365,16 грн. ( 64,19 грн. х 464 днів)

При звільненні не виплачена компенсація за невикористані щорічні планові відпустки за 2013-2015 роки за 70 календарних днів в розмірі 2 958, 20. грн. та компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як одинокій матері, що виховує дитину віком до 15 років у розмірі 1 267 грн. 80 коп..

Наданий позивачкою розрахунок цих сум відповідає вимогам ч. 1 ст. 83 КЗпП України та Закону України «Про відпустки».

Розмір суми компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати зарплати розрахований позивачкою відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 р і становить 26 168,42 грн.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Визначений позивачкою розмір заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку належними і допустимим доказами не спростований.

Таким чином з відповідача ФОП ОСОБА_3 слід стягнути заборгованість по заробітній платі в 34 450,79 грн.,середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 23 365,16 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушення строків виплати заробітної плати в сумі 26 168,42 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період 2013-2015 р.р. в сумі 2958,20 грн., компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як матері одиначки, що виховує дитину віком до 15 років, в сумі 1267,80 грн., а всього 88210,37 грн.

Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, апеляційної та касаційної скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача в дохід держави в розмірі визначеному Законом України „ Про судовий збір .

На підстав викладеного,керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-314 ,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 червня 2016 року

скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 34 450,79 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 23 365,16 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушення строків виплати заробітної плати в сумі 26 168,42 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 2958,20 грн., компенсацію за невикористані додаткові відпустки, як матері одиначки, що виховує дитину віком до 15 років, в сумі 1267,80 грн., а всього 88 210,37 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 2910,93 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць в розмірі 1380 гривень.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_1