Справа № 551/237/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про скасування судового наказу

08 червня 2017 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сиволапа Д.С.,

секретаря - Кулинченко О.А.

за участю стягувача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Шишаки Полтавської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про скасування судового наказу від 04 квітня 2017 року № 551/237/17,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2017 року Шишацьким районним судом Полтавської області винесено судовий наказ № 551/237/17 про стягнення з ТОВ «Гадячсир» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 7255,87 грн., а також судових витрат у сумі 150 грн. Копію вказаного наказу боржник отримав 12 травня 2017 року.

19 травня 2017 року боржником ТОВ «Гадячсир» подана заява про скасування судового наказу.

Заява обґрунтовані наявністю між сторонами спору про право, що в свою чергу унеможливлювало прийняття судового рішення в наказному провадженні.

Крім того заявником було заявлено вимогу про стягнення з боржника 150 грн. відшкодування судових витрат по наданню правової допомоги, яка на думку боржника не підлягає розгляду в наказному провадженні.

Боржник в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Стягувач ОСОБА_1 не зміг сформулювати своє правову позицію, але зазначив, що заборгованість по заробітній платі щодо якої було видано судовий наказ (по грудень 2016 року) була виплачена йому підприємством.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність скасування судового наказу виходячи з наступного.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно розяснень наведених у п. 6 Постанови Пленуму ВССУ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Так у заяві про видачу судового наказу від 01 квітня 2017 року ОСОБА_1 зазначив, що є колишнім працівником ТОВ «Гадячсир» та був звільнений з роботи в листопаді 2016 року за згодою сторін. При цьому будь-які підтверджуючі документи з цього приводу, зокрема копія трудової книжки чи наказу про звільнення до заяви долучені не були.

Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу та доданих до неї матеріалів не можна встановити чи працював ОСОБА_1 у день звільнення та чи звертався він до боржника з вимогою про розрахунок, якщо так то коли саме.

Крім того заявник просив стягнути з боржника заробітну плату в сумі 7255,87 грн. відповідно до розрахункового листа за листопад 2016 року. Вказаний лист не містить таких обовязкових реквізитів, як найменування його видавника та дату його видачі, а отже не може вважатись безспірним доказом розміру заборгованості за заробітною платою через своє невідоме походження. Зокрема у заяві про скасування судового наказу ТОВ «Гадячсир» заперечує видачу будь-яких документів, що свідчать про існуючу заборгованість підприємства перед стягувачем.

Крім того в наданому до заяви розрахунковому листі деталізована заробітна плата ОСОБА_1 лише за листопад 2016 року в сумі 6064,90 грн. (до виплати). В той же час складові боргу підприємства за інші періоди часу у розрахунку не деталізовані, а лише визначені у певній сумі 5685,84 грн. станом на початок листопада 2016 року. Таким чином до вказаної суми можуть бути включені виплати, що не входять до структури заробітної плати відповідно до визначення наведеного у ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а отже не можуть бути стягнути у відповідності до п. 1. ч.1 ст. 96 ЦПК України.

Крім того боржником у заяві про скасування судового наказу взагалі заперечується наявність заборгованості із заробітної плати перед стягувачем (заявником) ОСОБА_1 у сумі стягнутій за судовим наказом, що підтверджується поясненнями самого стягувала про те, що підприємство самостійно розрахувалось з ним по грудень 2016 року.

З огляду на зміст поданої 01 квітня 2017 року заявником заяви про видачу судового наказу та доказів на її обґрунтування, суд приходить до висновку, що характер наявних між ОСОБА_2 та ТОВ «Гадячсир» правовідносин з приводу виплати заробітної плати безперечно свідчив про наявність спору про право між сторонами, що в свою чергу унеможливлювало вирішення вказаних вимог в порядку наказного провадження, як різновиду безспірного судочинства.

За таких обставин суд, що видав судовий наказ повинен був відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу на підставі п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України та розяснити заявнику (стягувачу) право звернутись з вказаними вимогами в порядку позовного провадження.

З огляду на вищевикладене, керуючись вимогами п. 2 ч.8 ст. 105-1 ЦПК України суд вважає необхідним скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Разом з тим доводи боржника про неможливість стягнення витрат за надання правової допомоги в наказному провадженні є безпідставними та судом до уваги не приймаються. Так, згідно п. 6 ч.1 ст. 103 ЦПК України у судовому наказі поміж іншого зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 95 - 105-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Судовий наказ від 04 квітня 2017 року у справі № 551/237/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 7255 (сім тисяч двісті пятдесят пять) 87 коп. та судових витрат у розмірі 150 (сто пятдесят) грн. - скасувати.

Розяснити ОСОБА_1, що вищевказані вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Шишацького районного

суду Полтавської області ОСОБА_3