№ 308/9323/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з даним позовом, посилаючись на те, що 30.11.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про надання особистого кредиту, згідно умов якої ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 24370,01 грн. Позивач свої зобов»язання за договором виконав, та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, в результаті чого станом на 01.08.2016 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 23229,45 грн., за відсотками 3857,80 грн. Також відповідачу було нараховано неустойку виді штрафу, яка на 01.08.2016 року становить 800 грн.

На підставі вищенаведеного просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 27887,25 грн., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений вчасно та належним чином, про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.10.2016 року, 08.11.2016 та 23.12.2016 року. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача надане суду разом із позовною заявою про розгляд даної цивільної справи у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

В матеріалах справи наявне письмове заперечення відповідача на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову заперечує, з тих підстав, що позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог долучено копії документів, які не є належним чином завірені, крім того більша частина з них є взагалі нечитабельною. Також зазначив, що позивачем не надано належного доказу, а саме первинних документів, які б стверджували, що ОСОБА_1 був наданий кредит, розрахунок заборгованості по кредиту не свідчить про надання такого кредиту та не є доказом, який чітко стверджує про наявність заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, 30.11.2015 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про надання особистого кредиту № 490948803, відповідно до умов якої позивач зобов»язується надати відповідачеві кредит у сумі 24370,01 грн.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав умови кредитного договору, ухиляється від взятих на себе зобовязань згідно договору і невиконання ОСОБА_2 умов договору призвело до виникнення у нього заборгованості, яка станом на 01.08.2016 року становить 27887,25 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом в сумі 23229,45 грн., за відсотками 3857,80 грн., неустойку у виді штрафу 800 грн.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати оригіналу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування свої позовних вимог та як підставу для їх задоволення позивачем до позовної заяви долучено копії документів, які жодним чином не засвідчені, а також є неналежної якості, що позбавляє можливості ознайомитися з ними та встановити суттєві для справи обставини, зокрема, в п. 15 оферти на укладення угоди зазначено, що угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладання Угоди про надання кредиту та перерахування банком кредитних коштів за реквізитами, що вказані в п. 5 цієї оферти, однак п. 5 в оферті на укладення угоди віднайти не надається можливим, оскільки дана частина оферти є взагалі нечитабельною, а тому можливість звірити правильність реквізитів у суду відсутня.

Позивач належним чином, три рази викликався в судове засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.10.2016 року, 08.11.2016 та 23.12.2016 року, однак, жодного разу в судове засідання не з»явився, документів не надав.

Натомість у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача надане суду разом із позовною заявою про розгляд даної цивільної справи у всіх судових засіданнях без присутності представника позивача.

Зазначене свідчить, що належним чином повідомлений позивач не виявив бажання брати участь в судовому засіданні та подавати належні докази в обгрунтування позовних вимог.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не долучено до позову жодних належних та допустимих доказів надання кредиту відповідачу.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" визначення термінів, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до вимог ч. 1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 4.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, передбачено: залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); б) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Згідно п. 4.6 Положення, меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Відповідно до пунктів 4.7, 4.8 Положення, внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами.

У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1. Положення, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані.

Відповідно до п. 4.2 Положення передбачено, підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Згідно п. 1.10 цього ж Положення, первинний документ - це документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно п. 5.1. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

Як вбачається із пунктів 5.2, 5.3 Положення, регістри бухгалтерського обліку (в т.ч. особові рахунки та виписки з них) повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Згідно пунктів 5.4, 5.6 Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Виписки з особових рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 р. № 22, меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку.

Постановою Правління Національного банку України від 8 грудня 2004 р. N 601 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2004 р. за N 1646/10245) затверджено Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання.

Як вбачається із статті 675 Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, первинні документи з господарських операцій, які є підставою для відображення в бухгалтерському обліку підлягають зберіганню банківськими установами протягом 5-ти років (за умови завершення перевірки Національним банком України, державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства, а для бюджетних установ та організацій, а також для госпрозрахункових підприємств і організацій, які перебувають у сфері управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, - ревізії. У разі виникнення суперечок і судових справ - зберігаються до ухвалення остаточного рішення).

Відповідно до статті 676 вищезазначеного Переліку, меморіальні документи за довгостроковими кредитами підлягають зберіганню у банках України та у філіях, представництвах, відділеннях банків протягом 5-ти років після погашення кредиту.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України одним з питань, яке суд повинен вирішити під час ухвалення рішення є те чи мали місце обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги ту обставину, що позивачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували підставність його позову, сам позивач не виявив бажання надати такі у судовому засіданні, представник якого подав відповідну заяву, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 14, 15, 27, 30, 57, 58, 60,64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 226-228, 232, 233, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.А. Придачук