АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 2/1617/12 Головуючий у 1-й інстанції : Вовк Є.І.
апеляційне провадження № 22-ц /796/3547/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві, про визнання довіреності, договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 5 листопада 2003 року їй належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 стало відомо, що всупереч її волевиявленню, використовуючи недійсну довіреність від 17 грудня 2007 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виковим О.О., яку вона не підписувала, відповідачі уклали договір купівлі-продажу вказаного будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В.

Згідно з вказаним договором купівлі-продажу, ОСОБА_3, який діяв від імені продавця на підставі вказаної недійсної довіреності, продав ОСОБА_2 вказаний будинок.

З урахуванням наведеного, просила визнати недійсною довіреність від 17 грудня 2007 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим О.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені продавця, та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 2537; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року позов задоволено. Визнано довіреність від 17 грудня 2007 року за реєстровим номером №2936 посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим О.О. недійсною. Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені продавця, та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2537 недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом не було враховано всіх обставин щодо самого предмету спору, невірно надана оцінка доказів, що були надані позивачем в обґрунтування заявлених ним вимог.

ОСОБА_1, ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що за договором дарування від 5 листопада 2003 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, остання отримала у дар жилий будинок № 20 з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, посвідченого державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Трапезнікова З.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3119.

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказаний будинок зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.12.2003 року у реєстрову книгу № 192-226 за реєстровим № 35717. (а.с. 8, 8 зв. т. 1 ).

18 грудня 2007 року між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим О.О. 17 грудня 2007 року за № 2936, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким останній отримав у власність житловий будинок АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами за ціну встановлену у договорі ( а.с. 10 т. 1).

За заявою позивача № Р-1419 від 17 травня 2010 року, 15 червня 2010 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві була порушена кримінальна справа № 02-18602, за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.( а.с. 11).

Згідно висновку експерта сектору технічного дослідження документів та почерку відділу криміналістичних досліджень Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 28 липня 2010 року № 342/тдд, підпис в графі " Підпис" в довіреності серії ВКС № 203112 від 17.12.2007 від імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою ( а.с. 12,13 т. 1).

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, позивач посилалася на те, що спірними довіреністю від 17 грудня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Биковим О.О. за реєстровим № 2936 та договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО СиницеюТ.В. за реєстровим № 2537, укладеними між відповідачами, було порушено їїправа як власника вказаного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Отже, до вимог, додержання яких є необхідних для чинності правочину, відноситься і волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з урахуванням установлених під час розгляду справи обставин, дійшов правильного висновку, що довіреність від 17 грудня 2007 року, видана від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3, та укладений на підставі останнього між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами від 18 грудня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу СиницеюТ.В., підлягають визнанню недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, та обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 в цій частині.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною п'ятою статті 203 ЦК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Ураховуючи наведені норми, суд правильно встановив наявність порушень прав і законних інтересів позивача з боку відповідачів та те, що майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 поза її волею.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції повно та всебічно встановивши обставини справи, що ОСОБА_1 не мала наміру відчужувати належний їй житловий будинок, повноваженнями щодо його відчуження ОСОБА_3 не наділяла, дії останнього не відповідали волі ОСОБА_1 та що вона схвалила в подальшому вчинений від її імені правочин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що довіреність на продаж зазначеного житлового будинку ОСОБА_1 не видавала, отже належне їй на праві власності майно вибуло поза її волею, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не надана оцінка відомостям, помилково зазначених у вступній частині висновку експерта від 28 липня 2010 року за № 342/тдд щодо проведення почеркознавчої експертизи в рамках кримінальної справи № 02-18602 не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначена експертиза узгоджується з іншими наявними в справі доказами, а та обставина, що помилково зазначено, що кримінальна справа перебувала "в провадження слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві" не впливає на правильність висновків суду. ( а.с. 11, 84 т. 1).

Твердження в апеляційній скарзі на те, що довіреність від 17 грудня 2007 року ОСОБА_1 особисто принесла ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження зазначеної обставини до суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, з урахуванням вищевикладеного, не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

Л.Д. Поливач