Справа № 345/448/17
Провадження № 4-с/345/9/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Якиміва Р.В.,

секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.,

за участю скаржника ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, посилаючись на те, що 09.07.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом 345/1293/15-ц, виданим 08.06.2015 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь 159557503,84 грн.

16.12.2015 року він звернувся до Департаменту ДВС із заявою, в якій просив вжити всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для примусового виконання рішення, зокрема проведення опису й арешту майна боржника, відібрання в нього пояснення з приводу невиконання ним рішення суду, внесення подання в правоохоронні органи про притягнення боржника до відповідальності за ст.382 КК України, встановлення джерел його доходів, а також звернення до суду із поданням про оголошення розшуку боржника, обмеження його управі виїзду за межі України.

Згідно даних ЄДРВП 09.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, 20.07.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, 20.07.2015 року накладено арешт на кошти в межах суми стягнення на рахунки боржника в Івано-Франківській філії ПАТ КБ «Приватбанк», в АТ «ОСОБА_5 Аваль» у м.Києві та ЛОД АТ «ОСОБА_5 Аваль». Інші виконавчі дії не вчинялися.

02.11.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану при здійсненні виконавчого провадження № 48086180 з примусового виконання виконавчого листа № 345/1293/15-ц на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вважає дану постанову незаконною, оскільки п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Оскільки розшук майна тривав з 24.03.2016 року (з моменту винесення постанови про розшук майна боржника), постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена 02.11.2016 року винесена передчасно, так як розшук майна тривав тільки 7 місяців і 8 днів, а не календарний рік. Крім того, державний виконавець не вжив всіх передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання рішення, зокрема не звернувся до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Тому просить суд скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесену 02.11.2016 року, а також зобовязати відділ примусового виконання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4.

В судовому засіданні заявник підтримав викладені в скарзі вимоги в повному обсязі, просив їх задоволити.

Представник ДВС ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив про безпідставність даної скарги. Пояснив суду, що всі виконавчі дії по виконанню виконавчого листа по справі №345/1293/15-ц вчинені державним виконавцем в повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Представник вважає, що ОСОБА_1 невірно розуміє поняття строку, протягом якого має тривати розшук майна боржника. Зокрема перебіг такого строку розпочинається з часу відкриття провадження по справі, а не винесення постанови про розшук майна боржника. Крім того, звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі країни є одним із заходів забезпечення виконання рішення та застосовується на розсуд державного виконавця.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, 09.07.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 48086180 про примусове виконання виконавчого листа № 345/1293/15-ц, виданого 08.06.2015 року Калуським міськрайонний судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 заборгованості за договорами позики грошей в розмірі 159 557 503,84 грн., а також 3654,00 грн. судового збору (а.с. 7-8).

06.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою, в якій просив повідомити про хід виконавчого провадження, а також звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 (а.с. 10-11).

11.01.2016 року йому була надана відповідь № Ч-26798/20.1/12, в якій зазначено, що в ході примусового виконання державним виконавцем накладено арешт на все майно та грошові кошти, що належить боржнику в межах суми стягнення, а також здійснені запити в майново-реєстраційні установи, та встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення. Згідно інформаційної довідки, сформованої щодо ОСОБА_4, у останнього наявні раніше зареєстровані обтяження на значні суми. Звернути стягнення на будь-яке рухоме майно, що належить боржнику, не являється можливим з огляду на пріоритетність обтяжень рухомого майна. Крім того, згідно довідки ДП «Укрпошта» боржник за адресою, зазначеною у виконавчому документі, не проживає (а.с. 12-13).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 09.07.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 17-18), 20.07.2015 року постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 24-25) та постанову про арешт коштів боржника (а.с. 26-28), 24.03.2016 року Постанову про розшук майна боржника (а.с. 29-30).

02.11.2016 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 32).

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану, виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встанволено, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 09.07.2015 року, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві - 02.11.2016 року . Таким чином виконавчі дії тривали понад встановлений п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" річний строк.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявником невірно зрозуміло зміст п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема строк здійснення заходів щодо розшуку майна боржника.

Виконавчі дії по поверненню виконавчого листа по справі №345/1293/15-ц вчинені державним виконавцем в повному обсязі у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Окрім того виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 02.11.2019 року про що зазначено в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві.

П. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З огляду на те, що звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є правом, а не обовязком державного виконавця, суд відмовляє в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відділу примусового виконання Департаменту ДВС Міністкрства юстиції України звернутися до суду із відповідним поданням відносно боржника ОСОБА_4

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 1, 18, п.2 ч. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувану відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя