Єдиний унікальний номер 235/457/17 Номер провадження 22-ц/775/997/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Данилів С.В.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування спадковим майном.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її син ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на майно, до складу якого між іншим входить житловий будинок АДРЕСА_1. Вона прийняла спадщину в установленому законом порядку, шляхом подання приватному нотаріусу Красноармійського міського нотаріального округу заяви про прийняття спадщини, однак до теперішнього часу, у зв'язку з наявністю судового спору щодо складу спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину за законом ніким із спадкоємців не отримано. В спадковому будинку залишається проживати відповідач, яка на подвір'я і в будинок її не впускає, відмовляється не тільки передати ключі від вхідних дверей у будинок, а й взагалі не бажає надати можливість оглянути подвір'я та будинок. Усі її усні звернення (прохання) до відповідача з метою отримання доступу до будинку та надання дублікатів ключів від вхідних дверей ні до чого не призвели.

Просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні спадковим майном - вказаним житловим будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, шляхом передачі комплекту ключів від вхідних дверей домоволодіння.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2017 року в задоволення позову ОСОБА_2 відмовлено.

На вказане рішення позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Порушення судом норм процесуального права обґрунтовує тим, що вона в судовому засіданні не просила суд залишити без розгляду клопотання про виклик свідка, а просила суд не розглядати справу без її представника, оскільки вона, як людина похилого віку, не розуміється на тонкощах судового розгляду і не може визначитись з необхідністю допита свідка. Тобто, суд порушив ст. 169 ЦПК України, чим позбавив її права на правову допомогу і позбавив представника позивача надати пояснення у справі, в тому числі за обставинами проведення перемов між сторонами, для проведення яких суд надавав час та оголошував перерву, участі у судових дебатах, тобто порушив принцип змагальності сторін, не забезпечивши рівність сторін в судовому процесі.

Вказує, що суд першої інстанції встановив наявність двох дітей від шлюбу померлого і відповідача. Проте, відповідно до свідоцтва про народження відповідач є матір'ю тільки однієї дитини - ОСОБА_5.

В мотивувальній частині рішення судом зазначено про відкриття касаційного провадження ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Красноармійська міська рада Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна. Проте, касаційна інстанція ухвалила судове рішення у справі ще 26.11.2015 року.

Окрім того, вважає, що суд не визначився з підставами відмови у позові.

Посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не застосував ст. ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України, чим, на її думку, порушив норми матеріального права.

Представник позивача ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про його час та дату повідомлені належним чином. Від ОСОБА_3 надійшла заява розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставини:

Згідно свідоцтва про шлюб, 20.06.2000 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) було укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 97. (а. с. 79)

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається зі свідоцтва про народження від 20.06.2000 року, серії НОМЕР_2, виданого Красноармійським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 236 (а. с. 80) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.02.1991 року, серії НОМЕР_3, виданого міським відділом ЗАГС м. Красноармійська. (а. с. 127)

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Красноармійському району реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькі області, після смерті якого відкрилася спадщина. (а. с. 6)

За час свого життя померлий не складав заповіту та не залишав ніякого розпорядження стосовно того, кому він бажає залишити спадкове майно.

Відповідно до наданих суду матеріалів спадкової справи позивач та відповідач у справі звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. (а. с. 70, 104)

Постановою № 130/02-31 від 21.02.2015 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О. ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя після смерті чоловіка, у зв'язку з ненаданням необхідних документів, а саме - відсутністю будь-яких правовстановлюючих документів на спадкове майно та згоди інших спадкоємців про виділ частки у спільному майні подружжя. (а. с. 103)

ОСОБА_2 звернулась 26.11.2015 року до нотаріуса із заявою, у якій просила не видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина, у зв'язку із тим, що між спадкоємцями існує спір щодо виділення долі дружині померлого, а справа розглядається судом касаційної інстанції. (а. с. 135-137)

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30.07.2015 року вирішений спір щодо певного спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, предметом якого були: - транспортний засіб ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_5, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі довідки-рахунок МОЛ №137283 від 03.07.2001 року; - транспортний засіб ПГА1, державний номер НОМЕР_7, № шасі НОМЕР_8, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від 25.04.2008 року, зареєстрованого на підставі акту-прийому передачі ДЮА №218718 від 7.10.2002 року; - трактор КИЙ-14102Ш НОМЕР_10 2012 року; - трактор ХТА-200 (№21-10840, двиг. НОМЕР_11); - земельна ділянка, пл. 0.1000 га, яка розташована на території АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. (а. с. 49 - 57)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.10.2015 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за участю третьої особи Красноармійської міської ради Донецької області про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину майна. (а. с. 136)

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навела доказів на підтвердження права власності на спірний будинок, а також на відсутність реального розподілу жилого будинку, що не дає позивачу підстав ставити вимоги про усунення перешкод у користуванні ним або його часткою з земельною ділянкою.

Окрім того, суд вважав, що позивачем не надано належних доказів порушення її прав щодо будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, та створення відповідачем перешкод у користуванні ним.

З вказаними висновками суду першої інстанції можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Зокрема, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (стаття 1225 ЦК України).

Згідно ч. 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 статті 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як встановлено статтею 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

З наданої суду першої інстанції спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини прийняли: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - донька спадкодавця від шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5; ОСОБА_3 - дружина спадкодавця (відповідач у справі) та їх спільний син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, а також батьки спадкодавця - ОСОБА_2 (позивач у справі) та ОСОБА_6 Вказані особи прийняли спадщину шляхом подання заяв про прийняття спадщини до нотаріуса.

Неповнолітній син ОСОБА_10 прийняв спадщину відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини 2 - 4 статті 1273).

Тобто, у даному випадку має місце спадкування за законом, а спір виник між спадкоємцями першої черги.

Свідоцтво про право на спадщину ніхто зі спадкоємців не отримував, оскільки у них виник спір щодо частини спадкового майна - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частку вищевказаного спадкового майна, як такого, що придбане в період перебування у шлюбі зі спадкодавцем. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2015 року відхилена касаційна скарга ОСОБА_2, рішення Красноармійського районного суду Донецької області від 07 травня 2015 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 30.07.2015 року залишені без змін.

Тобто остаточно вирішений спір між сторонами вказаного вище нерухомого майна.

Проте 26.11.2015 року позивач у даній справі ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_6 звернулися до нотаріуса з заявою, у якій просили не видавати свідоцтва про право власності та свідоцтва на спадщину спадкоємцям та дружині померлого до розгляду спору щодо виділення долі дружині померлого. (а. с. 137)

Згідно позовній заяві ОСОБА_2 просила усунути перешкоди у користуванні спірним будинком та земельною ділянкою, посилаючись на норми цивільного законодавства, що регулюють захист права власності та порядок володіння і користування майном, яке знаходиться у спільній частковій власності.

Проте, відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

За загальним правилом спадкоємці, які прийняли спадщину, лише мають право, проте не зобов'язані одержувати свідоцтво про право на спадщину, хоча для безперешкодного здійснення спадкоємцями своїх прав одержання свідоцтва у багатьох випадках є доцільним та необхідним (ст. 1296 ЦК України ).

Разом з тим ЦК встановлює лише один випадок, коли одержання свідоцтва є не правом, а обов'язком спадкоємця - у разі успадкування прав на нерухоме майно.

Як і при оформленні свідоцтва на інші види майна, у випадку одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно кількома спадкоємцями, у тексті свідоцтва перераховуються усі спадкоємці та зазначаються їх спадкові частки.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Тобто право позивача на спадщину (майнове право) є безумовним, але її право власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна виникає після видачі їй свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно.

Проте позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину, із якого би вбачалася її частка у спірному спадковому майні, що дало би суду законні підстави для вирішення питання про захист її прав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Ураховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

В.М. Новосядла