Справа № 160/702/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Вознюк І.І.
Провадження № 22-ц/773/7/17 Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань Концевич Я.О.,

з участю прокурора Скучинського Л.Є.,

представника відповідача Головного управління Держгеокадастру - Хитрик Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Волинській області, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права на неї за державою за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року в задоволені позову заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації до ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Волинській області, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та визнання права на неї за державою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Волинської області подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в даній справі задовольнити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував про їх необґрунтованість та недоведеність. При цьому судом зроблено висновок, щодо законності прийняття Головним управління Держземагенства у Волинській області оскаржуваного наказу, оскільки спірна земельна ділянка не відноситься до земель водного фонду, як про це зазначав позивач.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та обґрунтовані нормами матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

Згідно із положеннями частини першої статті 3 Водного кодексу (далі ВК) України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга статті 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належить: поверхневі води, природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 434 від 5 листопада 2004 року (далі - Порядок № 434) у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486, з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджуються окремий порядок надання та використання.

Згідно із пунктом "ґ" частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Наказом Головного управління Дерземаганства у Волинській області від 13.08.2014 року гр. ОСОБА_6 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної орієнтованою площею 0.12 га (землі державної власності сільськогосподарського призначення (пасовища) у власність для індивідуального садівництва, розташованої за межами населених пунктів Бубнівської сільської ради Локачинського району.

Наказом головного управління Держземагенства №3-573/15-14-СГ від 11.09.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 та надано їй у власність для індивідуального садівництва площею 0,12 га за межами населеного пунктів Бубнівської сільської ради Локачинського району (а.с.12).

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (ст.193-194 ЗК України).

Відповідно до п. 4.14. чинного у 2014 році Положення про Головне управління Држземагенства у Волинській області та пункту 9 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області-на даний час, головне управління здійснює ведення державного земельного кадастру.

З довідок №1223, 1224 від 21.08. 2014 року, виданих Держземагенством, вбачається, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту АДРЕСА_1 і відноситься до земель сільськогосподарського призначення (пасовище), цільове призначення - садівництво, грошова (нормативна) оцінка -355,20 грн. (а.с. 45-46).

Згідно даних державного земельного кадастру, земельна ділянка, яка належить ОСОБА_6 є землями сільськогосподарського призначення державної власності зі складом угідь (пасовища) і не відноситься до земель водного фонду, тобто не перебуває в межах прибережної захисної смуги ставка.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Стаття 122 ЗК України передбачає повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином на території області згідно Положення є Головне управління Держземагенства/ Держгеокадастру у Волинській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» затверджено Перелік обмежень щодо використання земельних ділянок ( Додаток 6 до Порядку).

При внесені відомостей про земельну ділянку ОСОБА_6 за кадастровим номером НОМЕР_1 державним кадастровим реєстратором обмежень у використанні земельних ділянок не виявлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЗК України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Як на підставу поданого позову, прокурор покликався, що положенням ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України (станом на 2004 рік) передбачено, що прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами. Однак такі твердження є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЗК України (станом на 2004 рік) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських затоків і лиманів встановлююється за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів-уз урахуванням містобудівної документації.

Статтею 88 ВК України (станом на 2004 рік) взагалі не передбачено порядок встановлення прибережних захисних смуг.

Таким чином розроблення окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги станом на 2004 рік не передбачалось.

Відповідно до проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на штучній водоймі на території Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, розробленого у 2004 ріці, встановлено прибережну захисну смугу ставка-6,7543 га. Зокрема це чітко зазначено у матеріалах погодження водного об'єкту (розпорядження Локачиньської районної ради «Про погодження проекту відведення земельних ділянок ТзОВ «Україна», позитивні висновки Локачинського районного відділу земельних ресурсів, Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Локачинської районної державної адміністрації, Локачинської районної санепідемстанції, Державного управління екології та природних ресурсів в Волинській області, рішення Бубніської сільської ради Локачинського району «Про погодження відведення земельних ділянок») та на графічних матеріалах на яких зазначені межі прибережно захисної смуги.

Із зазначеного проекту землеустрою вбачається, що земельна ділянка, яка надавалась ОСОБА_6 не входить в межі прибережної захисної смуги.

Крім того відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га у власність ОСОБА_6 для індивідуального садівництва із земель державної власності за межами населених пунктів Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а саме креслення перенесення проекту в натурі, вбачається що відстань від торця останньої залізобетонної плити кріплення відкосів греблі водойми до земельної ділянки ОСОБА_6 становить 10 м., 4,79 м., 5,63 м. в залежності від тих чи інших точок координат межі земельної ділянки. Даний факт підтверджений позивачем в позовній заяві. Таким чином встановлено наявність греблі на водоймі.

Згідно з додатком В (обов'язковий) ДБН В.2.4-3%2010 Гідротехнічні споруди. Основні положення, які затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 11.01.2010 року № 1 від 29.07.2010 року № 287 до основних гідротехнічих споруд відносяться серед іншого і греблі.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;г) береговими смугами водних шляхів;ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Таким чином між водоймою та земельною ділянкою, яка надавалась ОСОБА_6 є земельна ділянка водного фонду, зайнята гідротехнічною спорудою. Гідротехнічні споруди, згідно із зазначеними нормами ДБН- це споруди що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.

Відповідно до статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Отже посилання апелянта на те, що земельна ділянка, яка надавалась ОСОБА_6 знаходиться в межах прибережної захисної смуги є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що проект землеустрою, щодо відведення земельних ділянок ТзОВ «Україна» для рибогосподарської діяльності на штучній водоймі на території Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області, а також проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 12 га у власність ОСОБА_6 для індивідуального садівництва із земель державної власності за межами населеного пункту Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області розроблені, погодженні та затверджені відповідно до вимог законодавства.

Твердження прокурора, що факт перебування земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_6 в межах прибережної захисної смуги встановлений в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 10.02.2016 року, є безпідставними. Даний Акт не може вважатись належними та допустимим доказом в розумінні ст. 55,59 ЦПК України, оскільки складений за відсутності всіх заінтересованих осіб та не у передбачений законом порядок.

Частиною 5 ст. 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду ( контролю) у сфері господарської діяльності», перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання. Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю) ( ч. 6 ст. 7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду ( контролю) у сфері господарської діяльності»).

Аналогічний порядок передбачений пунктом 4.20 «Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року №464.

Відповідно до п. 4.9 Даного порядку, вказано, що державні інспектори проводять перевірки об'єкта в присутності керівника суб'єкта господарювання або уповноваженої особи.

При складанні даного акту перевірки не були дотримані зазначені норми Закону, що в свою чергу унеможливлює оскарження зазначеного акту у встановленому законом порядку і становить під сумнів достовірність фактів викладених у ньому.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води ( у меженний період).

Допитані в якості свідків особи, що складали даний акт, не змогли навіть пояснити зміст поняття «меженний період», а відповідно обґрунтувати, що проведенні ними заміри , що зазначені у даному акті, відбувались саме у такий період, як того вимагає спеціальний закон.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2017 року за клопотання позивача було призначено земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку № 7478-7479 судової земельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинське відділення встановлено, що при формуванні нової земельно ділянки, яка знаходилась у запасі державної власності зміна виду земельної ділянки на основі наказу не є зміною цільового призначення, тобто зміна цільового призначення використання земельної ділянки в результаті прийняття наказів Головним управління Держземагенства у Волинській області № 3-274 15-14-СГ від 13.08.014 року та № 3-572,15-14-СГ від 11.09.2014 року не відбулося. З проведеного дослідження встановлено, що зміна цільового призначення не відбулася, тому що з земель запасу державної власності сформована нова земельна ділянка в тій самій категорії земель лише зі зміною виду використання. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 із земель державної власності за межами населеного пункту Бубнівської сільської ради Локачинського району Волинської області відповідає вимогам земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування. Спірна земельна ділянка не накладається на прибережну захисну смугу штучної водойми, яка встановлена вищезазначеним проектом.

Даний висновок є обґрунтованим та узгоджується з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Сторони, не спростували належними та допустими доказами висновки, що наведені експертом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує права або інтереси.

Позивач всупереч вимогам ст. ст.10, 60 ЦПК України не довів, що спірна земельна ділянка входить в прибережну захисну смугу водойми та не надав належних доказів того, що оскаржуваний наказ суперечать актам цивільного законодавства.

Статтею 90 ЗК України, визначено право власників земельних ділянок, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Право власності на земельні ділянки може бути набуте на підставі договорів купівлі-продажу, міни, ренти, дарування, довічного утримання, у відносинах іпотеки, спадкування. Немає перешкод і для відчуження земельних ділянок на підставі інших договорів (угод, правочинів), у т.ч. не передбачених законом.

28.10.2014 року ОСОБА_6 продала земельну ділянку відповідно до договору купівлі - продажу ОСОБА_7. 16.03 2015 року відповідно до договору дарування земельної ділянки ОСОБА_7 безоплатно передала ОСОБА_4 спірну земельну ділянку, даний договір посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грушицькою В.В. та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дані договори відповідали вимогам ст. 215 ЦК України, а тому підстав для їх визнання недійсними немає.

Крім того позивач оскаржує державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,12 га, яку провела приватний нотаріус Грушицька В.В., однак не зазначив в чому саме вбачається порушення реєстратора.

Земельним законодавством передбачено, що право власності на земельну ділянку

Право власності на землю підлягає реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідно до Закону № 1952 «"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" за реєстрацією слід звертатися до суб'єктів держреєстрації прав, наділених відповідними повноваженнями, або нотаріусів. Нотаріуси наділені повноваженнями держреєстраторів прав на нерухоме майно і можуть реєструвати права без вчинення нотаріальних дій щодо такого майна (п. 1 ч. 2 Прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Реєстрація права власності на земельну ділянку проводиться будь-яким держреєстратором незалежно від місцезнаходження такої ділянки в межах області

Якщо право власності на земельну ділянку виникає в результаті вчинення нотаріальних дій (наприклад, при купівлі-продажу, даруванні земельної ділянки або її спадкуванні), то держреєстрацію права власності здійснює нотаріус. Нотаріуси реєструють право власності на землю незалежно від місцезнаходження земельної ділянки (ч. 5 ст. 3 Закону № 1952).

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року відхилити, а рішення Локачинського районного суду Волинської області в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді