АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 675/1962/15-ц
Провадження № 22-ц/792/760/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар Кошельник В.М.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,

встановила:

В листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що з 2006 року вона із ОСОБА_7 проживали спільно однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За період спільного проживання вони спільною працею побудували будинок по вул. Заводській, 13-б в с.Плужне Ізяславського району, право власності на який було оформлено за ОСОБА_7 Факт спільного проживання підтверджується фотознімками про їх спільний відпочинок, святкування днів народження у друзів, поїздки до родичів на святкування визначних дат. 16.02.2011 року між ними був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу у 2011 році позивачка була зареєстрована у житловому будинку. Вважає, що спільно збудований будинок належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Відповідач ОСОБА_7 не визнає її права на будинок. Просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 в період з 01 листопада 2006 року по 15 лютого 2011 року та визнати домоволодіння по вул.Заводській, 13б в с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області, що складається із житлового будинку із погребом загальною площею 84,2 кв.м., сарая загальною площею 37,2 кв.м., спільною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_5 право

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_8

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія 48

власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року залучено до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_7 - ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_7 в період з листопада 2006 року по 15 лютого 2011 року. Визнано домоволодіння по вул.Заводській, 13«б» в с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що по вул.Заводській, 13«б» в с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що позивачем не доведено факт проживання з ОСОБА_7 з 2006 року, а надані нею накладні, квитанції не є належним доказом у справі, оскільки деякі з них не мають штампів, печаток. Не взято судом до уваги показання колишньої дружини ОСОБА_7 ОСОБА_9, яка підтвердила, що після розірвання шлюбу він продовжував проживати з нею.

Представник апелянта ОСОБА_4 ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апелянт ОСОБА_4, позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилися.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у період 2006-2011 роки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. ОСОБА_5 власною працею та спільними з ОСОБА_7 коштами брала участь у будівництві житлового будинку, а томуспірний будинок є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу відповідно до рівності часток кожного з подружжя.

Однак, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_7 в період з 23.04.2004р. по 06.02.2011 року, а позивач ОСОБА_5 в період з 12.07.2007 року по 06.02.2011 року не перебували в будь-якому зареєстрованому шлюбі.

06 лютого 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (прізвище після шлюбу ОСОБА_5) зареєстрували шлюб у Плужненській сільській раді Ізяславського району, який розірвано 28.08.2012 року на підставі рішення суду.

Рішенням Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 11.09.2008 року №13 надано дозвіл гр.ОСОБА_7 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,50га для обслуговування господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Плужне по вул.Заводській.

08 червня 2010 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на домоволодіння по вул.Заводській, 13б у с.Плужне Ізяславського району Хмельницької області на підставі сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам.

28 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_7 помер, після смерті якого відкрилась спадщина.

Зі спадкової справи №59482927, заведеної 12 вересня 2016 року приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3

Згідно із ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глава 8 цього Кодексу.

Положення ст.74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проживали з 2006 року у будинку батьків позивача.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пояснили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були присутні разом у них у 2007 році на святкуванні дня народження, а також у 2010 році на весіллі їх доньки.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18 пояснили, що вони робили ремонт у будинку, який будували позивач та ОСОБА_7 Позивач в той час їздила на роботу в м.Київ та коли поверталась розраховувалась з ними.

Аналогічні показання дали ОСОБА_19, ОСОБА_20

Свідок ОСОБА_21 показала, що у 2007 році ОСОБА_7 купував на подарунок золоту каблучку. У 2010 році біля будинку ОСОБА_5 садили город та обробляли його.

За приписами ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч.2 ст.3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11.

Разом з тим, свідки ОСОБА_22, ОСОБА_19, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_13 підтвердили, що під час будівництва будинку ОСОБА_5 їздила на роботу в м.Київ, а ОСОБА_5 залишався у с.Плужне.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут, взаємні права та обов'язки ( ст.ст.3,74 СК України), а для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.09.2005р. по 12.11.2010р., та у с.Плужне по вул.Заводська 13б з 02.12.2010р., а позивач ОСОБА_5 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.03.2011 року.

Крім того, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_25 до 12.07.2007 року, що підтверджується копією актового запису про розірвання шлюбу №84 від 12.07.2007 року.

В судовому засіданні ОСОБА_7 заперечив факт проживання з позивачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2006 року по 2010 рік та пояснив, що у вказаний період вони не вели спільне господарство та спільний бюджет, а почали проживати разом після закінчення будівництва будинку.

Позивачем відповідно до вимог ст.60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат.

Тому, колегія суддів вважає, що показання свідків не можуть бути достатньою підставою для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2006 року по 15 лютого 2011 року, ведення ними спільного бюджету та наявності у них взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю.

Надані позивачем фотографії щодо спільного відпочинку не можуть безпосередньо свідчити про ведення спільного господарства та спільного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_7, а їх спільний відпочинок не свідчить про факт проживання однією сім'єю.

Наявні у справі накладні достовірно не вказують на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спільно будували будинок та несли спільні витрати на його будівництво.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факт її спільного проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю в період з 2006 року по 15 лютого 2011 року. Також, не надано доказів того, що у зазначений період вони були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов'язки.

За таких обставин, відсутні підстави для визнання будинку, який належить ОСОБА_7, спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку.

Тому, помилковим є висновок суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_5, визнання спірного домоволодіння їх спільною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку. У звязку з цим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_26

Судді: /підпис/ ОСОБА_27

/підпис/ ОСОБА_28

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова