АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2512/17 Справа № 203/4761/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між Банком та відповідачем 11 грудня 2015 року було укладено договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором не виконує, має заборгованість, яку позивач просить стягнути, яка станом на 19 вересня 2016 року становить 12226,17 грн. та складається з: 8317,80 грн. заборгованість за кредитом, 1181,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1828,97 грн. заборгованість за пенею та комісією, 898 грн. штраф, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що єдиним документом щодо проведення розрахунків за договором (внесення платежів відповідачем) є розрахунок заборгованості за договором, підписаний представником позивача (а.с. 6) проте вказаний розрахунок не містить інформації чи вносились відповідачем платежі по погашенню боргу, а є лише документом яким позивач обґрунтовує суму заявлених вимог, за таких обставин суд не має підстав розглядати вказаний документ як допустимий доказ наявності чи відсутності у відповідача заборгованості за договором. Жодних інших документів з яких можливо б було встановити наявність у відповідача заборгованості за договором у справі не має.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а тому, рішення відповідно до п.п. 1,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Так, судом встановлено, що 06 вересня 2012 року ОСОБА_2 звернулась до позивача із анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н, в якій виявила намір оформити на своє імя карту «Универсальна» з кредитним лімітом по платіжній картці в розмірі 1 000 грн.

Підписана банком та відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в спільно з відповідними Умовами і Правилами становлять договір про надання банківських послуг (а.с.8).

До позову була надана Генеральна угода від 11 грудня 2015 року укладена між позивачем та відповідачем, в якій сторони домовились про реструктуризацію заборгованості, а саме зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання замовнику кредиту, а саме відсотки до 269,47 грн., комісію на 84,53 грн., штраф на 544,28 грн., заборгованість по договору з дати підписання генеральної угоди становить 9117,5 грн.

В п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг визначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.47).

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 умов зазначеного договору, заборгованість за ним згідно розрахунку, наданого позивачем,станом на 19 вересня 2016 року становить 12 226,17 грн., яка складається з 8 317,80 грн. заборгованість за кредитом, 1 181,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 828,97 грн. заборгованість за пенею та комісією, 898 грн. штраф, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з кредитного договору №б/н від 26 вересня 2012 року, він був укладений за волевиявленням обох сторін, про що свідчить особистий підпис відповідача в анкеті позичальника, проте останній ухилився від виконання своїх зобовязань по кредитному договору, що і призвело до утворення заборгованості, а тому позовні вимоги є частково обгрунтованими.

Разом з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та комісії, колегія суддівв важає необгрунтованими, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України.

А комісія, відповідно до п.1.1.1.17 Умов та правил надання банківських послуг, сплачується саме за послуги Банку, зокрема сплату за користування кредитними коштами Банку, плати за відкриття (випуск), обслуговування рахунків/карт та сплату за інші послуги, які надаються Банком Клієнту.

Проте стягнення суми в якій обєднанні пеня та комісія в даному випадку не може бути застосовано, оскільки за кожний із цих вимог нараховуються окремо відповідні суми. Проте позивач свої позовні вимоги під час розгляду справи в суді першої інстанції не уточнював та надав відповідного розрахунку по цим вимогам, у звязку з чим в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача перед банком становить у розмірі 9498 грн. 92 коп., яка складається з: 8317 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 1181 грн. 12 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які понесені Банком за подачу як позовної заяви так і апеляційної скарги на судове рішення по справі в сумі 2893 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 грудня 2015 року в розмірі 9498 грн. 92 коп., яка складається з: 8317 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 1181 грн. 12 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у сумі 2 893 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3