Справа № 127/2068/17 Провадження № 22-ц/772/1482/2017Головуючий в суді першої інстанції Гуменюк К. П.
Категорія 44Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого судді Голота Л.О.,

суддів: Зайцева А.Ю., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання Топольська В.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Томчук М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця про виселення із службової квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця про виселення із службової квартири.

Позов мотивовано тим, що позивач проходить службу у Вінницькому гарнізоні та забезпечений однокімнатною службовою квартирою за вищезазначеною адресою в складі сім`ї три особи разом із відповідачами.
Рішенням виконавчого комітету ВМР від 26 жовтня 2006 року № 2520 на зазначену квартиру видано ордер № 0282 від 02 листопада 2006 року.
26 жовтня 2007 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. У зв`язку з неможливістю сумісного проживання з колишньою дружиною та небажанням останньої виселятись з квартири, позивач змушений був наймати інше житло.
23 листопада 2007 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 , від якого має двох дітей ОСОБА_6 2010 року народження та ОСОБА_7 2015 року народження.
На даний час позивач має скрутне матеріальне становище, адже вимушений наймати житло для родини, потребує коштів на лікування внаслідок отримання травми в зоні АТО, при цьому дружина перебуває у декретній відпустці. З посиланням на положення ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями просить висилити відповідачів із спірної квартири без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким виселити ОСОБА_2 , 1971 р.н., ОСОБА_4 , 1994 р.н. із службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 м. Вінниця, що підтверджується довідкою від 04 січня 2017 року № 350/154/1/8 (а. с. 7).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.
Відповідно до ст. 118, 121 ЖК УССР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 жовтня 2006 року № 2520 «Про заселення 29 квартирного житлового будинку АДРЕСА_2 », прийнято рішення про видачу ордерів громадянам на підставі списку КЕВ м. Вінниця згідно з додатком та визнати службовими квартири в будинку АДРЕСА_2 (а. с. 56).
Відповідно п. 29 до додатку до зазначеного рішення про розподіл службового житла, квартира АДРЕСА_1 розподілена полковнику ОСОБА_1 з членами сім`ї ОСОБА_2 (дружина) та ОСОБА_4 (донька) (а. с. 57-61).
Крім того, відповідно до довідки КЕВ м. Вінниця від 03 січня 2017 року № 4, ОСОБА_1 забезпечений службовим житлом за адресою АДРЕСА_3 на склад сім`ї три особи: він, колишня дружина та донька (а. с. 8).
Квартира АДРЕСА_4 , має статус службової та отримана позивачем на склад сім`ї в 3 особи (донька та дружина), як діючим військовослужбовцем.
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 26 жовтня 2007 року сер. НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 9).
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами врегульовані Житловим Кодексом України, а нормативний акт, яким позивач обґрунтовує виселення відповідачів - Інструкція, в частині встановлення додаткових, порівняно з законом, підстав для виселення, прийнята за межами повноважень, встановлених законом, тому у суду відсутні підстави для застосування п. 3.16. Інструкції для виселення відповідачів зі службового житла.
Судова колегія вважає, що такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані Житловим кодексом УРСР, тому переконання апелянта про можливість застосування при виселенні відповідачів зі службового житла абзацу другого п. 3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра Оборони України № 737 від 30 листопада 2011 р., (далі - Інструкція), зареєстровано у Міністерстві Юстиції України 10 січня 2012 р. за № 24/20337, відповідно до якого підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу є помилковим.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР та іншими нормативно-правовими актами (ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей").
Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників (ст. 125 ЖК України).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави виселення відповідачів які передбачені ст. 124 ЖК України.
Разом з тим, колегія суддів враховує те, що відповідач старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 місто Вінниця, що підтверджується довідкою з військової частини НОМЕР_3 від 21.03.2017 №166./а.с. 42/
Згідно довідки КЕВ м. Вінниця від 20.03.2017 року № 995, що видана старшому солдату ОСОБА_2 про те, що вона дійсно перебуває на квартирному обліку у Вінницькому гарнізоні при військовій частині НОМЕР_3 складом сім`ї 2 (дві) особи (вона 71 р.н. та дочка 94 р.н.) у загальній черзі з 03.03.1995 року, на першочергове та позачергове отримання житла не перебуває ./а.с. 43/
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанцій зроблено правильні висновки про безпідставність позову, оскільки відповідачі вселилися до вказаної квартири з дотриманням вимог Закону, набули статусу законних наймачів такого житла, мають рівні з ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням, незважаючи на те, що вони перестали бути членами його сім`ї, та без надання іншого жилого приміщення вони не можуть бути виселені.
Крім того, відповідно до матеріалів справи, відповідачі постійно проживають у спірному приміщені, вселились туди як члени сім`ї, набули права користування приміщенням, зареєструвавши своє місце проживання в установленому законом порядку, тому не можна вважати їх вселення та проживання незаконним.
Такі висновки ґрунтуються на нормах ст. ст. 64, 65, 125 ЖК України і не спростовуються доводами апеляційної скарги та наявними у матеріалах справи документами та не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-115цс13 від 13.11.2013 року.
Інші доводи скарги правильних висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.04.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.О. Голота

Судді А.Ю. Зайцев

О.С. Панасюк
/підписи/
Згідно з оригіналом: