АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2760/17 Справа № 172/1373/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року до Васильківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за законом.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, який є дідом позивача за інформацією відділу Держгеокадастру у Васильківському районі Дніпропетровської області отримав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) за серією ДП № 0084403 -5 червня 1997 року. Інформація про виділення земельної частки в натурі відсутня. ОСОБА_3 помер 28 вересня 1999 року у с. Павлівка Васильківського району.

Відповідно до вимог чинного законодавства спадкоємцем померлого стала його дружина та бабуся позивача ОСОБА_4, яка постійно проживала з померлим та також померла 14 грудня 2001 року в с. Павлівка, Васильківського району.

На думку позивача спадкоємцем прав та обовязків померлої ОСОБА_4 став її син ОСОБА_5, який є батьком позивача. Згідно свідоцтва про смерть виданого Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис № 3899 ОСОБА_5 помер 12 травня 2002 року у м. Дніпропетровську, тобто до спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини.

З постанови від 25.11.2016 року про відмову в посвідченні нотаріальної дії завідуючої сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 встановлено, що згідно спадкового реєстру після смерті ОСОБА_5, померлого 12.05.2002 року на території України спадкову справу не заведено.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця або місцезнаходження нерухомого майна чи основної його частини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

За правилами статті 1272 ЦК України Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Статтею 1276 ЦК України встановлено, що коли спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відповідно до вказаних норм Цивільного кодексу України, оскільки бабка позивача ОСОБА_4 не відмовилась від спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3 то її можна вважати такою, що прийняла спадщину так як на момент смерті фактично проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується долученою до справи довідкою Павлівської сільської ради про склад сімї ОСОБА_3

Разом з тим не можливо погодитись з тим твердженням, що батько позивача ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 оскільки він помер до спливу шестимісячного терміну для прийняття спадщини та, на момент смерті спадкодавця, постійно проживав у м. Дніпропетровську, а не за місцем відкриття спадщини.

Позивач не може вважатись таким, що отримав у спадок після свого батька ту частину прав та обовязків, на яку останній мав право після смерті своєї матері ОСОБА_4

У даному випадку внаслідок спадкової трансмісії право на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 перейшло до позивача, а оскільки строк, що залишився для прийняття спадщини менший як три місяці то заява про прийняття спадщини позивачем чи його законними представниками (опікунами) могла бути подана в строк до 12 серпня 2002 року.

Таким чином відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заяву про прийняття спадщини позивачем після померлої ОСОБА_4 у порядку спадкової трансмісії у встановлений чинним законодавством строк не подано, позивач на час відкриття спадщини не проживав постійно разом зі спадкодавцем то він вважається таким, що відмовився від прийняття спадщини.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_7