Справа № 604/459/17
Провадження № 2/604/230/17
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сидорак Г.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач, Заявник) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач), про визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою провулок Високий, 2, с. Старий Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області, посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №916, від 26 серпня 2010 року, - недійсним.

01 червня 2017 року, через канцелярію суду поступила заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, згідно якої остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: провулок Високий, 2, с. Старий Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області.

Заявлену вимогу мотивує тим, що право власності на спірний будинок на час звернення до суду зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку серії НАС №763595 від 02.02.2016 року, який 23.01.2017 року рішенням Підволочиського районного суду по справі №604/781/16-ц за позовом ОСОБА_2 визнано недійсним та скасовано. З огляду на вказане, на думку ОСОБА_1, ОСОБА_2 може зареєструвати своє право власності на спірний житловий будинок в реєстрі речових прав на нерухоме майно і в подальшому, відчужити його, а у випадку задоволення її позову, - спірний будинок стане обєктом спадкування і залишиться у її власності. Але, якщо ОСОБА_2Й, оформить право власності і продасть спірний будинок, то його спадкування стане не можливим, в звязку з чим необхідно вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ознайомившись із змістом даної заяви, суд вважає, що вона подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, оскільки:

- зазначаючи вид забезпечення позову, який заявник просить суд застосувати, в порушення вимог п. 2 ч 2 ст. 151 ЦПК України, не обгрунтовано необхідності застосування саме цих видів забезпечення позову. Так, відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Пленум ВСУ у п. 4 постанови від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, Заявник, зазначаючи вид забезпечення позову, в порушення вимог п. 2 ч 2 ст. 151 ЦПК України, не обґрунтував необхідності застосування саме цього виду забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу на наступне. Ухвалою суду від 25 травня 2017 року Заявнику повернуто заяву про забезпечення позову, зокрема і з підстави не обґрунтування необхідності застосування саме арешту на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: провулок Високий, 2, с. Старий Скалат, Підволочиського району, Тернопільської області.

Також слід зазначити, що в своїй заяві про забезпечення позову заявник посилається на те, що спір виник з приводу укладення договору дарування, однак, в мотивувальній частині зазначає, що в разі задоволення її позову предмет договору дарування стане обєктом спадкування і залишиться у її власності, що не узгоджується із змістом заяви та позову, долучених до них матеріалів.

На підставі вище наведеного, враховуючи те, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог чинного законодавства приходжу до висновку, що вказана заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення та підлягає поверненню заявнику, як це передбачено частиною 8 статті 153 ЦПК України.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, ст.ст. 151, 153 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, - повернути заявнику.

Повернення заяви про забезпечення позову, не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які є підставою повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Г.Б. Сидорак