З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі : головуючого - судді Верніка В.М.;
із участю : - секретаря Росовської О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 за належним викликом в судове засідання не з'явився, подавши попередньо письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.35), вдруге не з'явився в судове засідання, про причини повторної неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не представив.
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.
Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.35) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано по даній справі виконавчий лист від 15.07.2010 року №2-308/10/0205 (а.с.9), на підставі якого старшим державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Мальованою М.Ю. 14.06.2010 року виносилась постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.10) з примусового виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики.
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не спростовуються та не суперечать один одному.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 01.10.2014 року по справі №6-113цс14, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини, користування боржником грошовими коштами стягувача під час виконавчого провадження порушує право стягувача на користування своїм майном відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 року в справі Дубенко проти України).
Ця позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України, викладеною в постанові від 29.05.2013 року у справі №6-39цс13.
Відтак, з урахуванням наведених позивачем доводів, які жодним чином не спростовані відповідачем щодо вчинення ним повного або часткового виконання свого грошового зобов'язання на користь позивача, а також за незаявлення ніким із сторін у справі про застосування до спірних відносин правил позовної давності, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати, виходячи з наступного розрахунку:
Всього за період з червня по грудень 2010 року - в сумі 903,60 грн. (190,23+ +459,74+79,26+47,55+126,82)
Всього за 2011 рік - в сумі 982,85 грн. (158,53+142,67+221,94+206,08+126,82+63,41+15,85+ +15,85+31,70)
Всього за 2012 рік - в сумі 158,50 грн. (31,70+31,70+47,55+15,85+31,70)
Всього за 2013 рік - в сумі 221,92 грн. (31,70+15,85+63,41+31,70+79,26)
Всього за 2014 рік - в сумі 3566,87 грн. (31,70 +95,11+348,76+523,14+602,41+158,53+63,41+ +126,82+459,73+380,47+301,20+475,59)
Всього за 2015 рік - в сумі 6467,99 грн. (491,44+840,20+1712,12+2219,42+348,76+63,41+ +364,61+317,06+110,97)
Всього за 2016 рік -в сумі 2029,15 грн. (142,67+158,53+554,85+15,85+285,35+443,88+285,35+ +142,67)
Сума трьох процентів річних від суми боргу розраховується наступним чином:
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченого зобов'язання відповідача перед позивачем із виконання рішення суду про стягнення боргу за договором позики, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, що утворилась станом на січень 2017 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості, так як заявлені вимоги не суперечать вимогам закону та не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб.
Також пропорційно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 640 грн. (а.с.1).
Враховуючи викладене, керуючись ст. 5, 8, 10, 60, 74, 169, 209, 210, 212-214, 224-226, 360-7 ЦПК України, ст.526, 612, 625 ЦК України, суд -
Позов задоволити частково.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, Жмеринському міськрайонному суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії відсутніми в судовому засідання сторонами, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.