Номер провадження: 22-ц/785/351/17
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року у справі за позовом Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення із гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивовано тим, що в кімнаті АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі КП «ЖКС Черьомушки», проживає відповідач ОСОБА_2, який займає кімнату, не маючи належних на те підстав та правовстановлюючих документів, тим самим порушує права позивача розпоряджатись своїм майном і позбавляє можливості надати вказане приміщення у встановленому законом порядку для проживання іншим особам, які потребують житла.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.06.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити їх позов.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вбачається з матеріалів справи, що будинок, в якому розташована спірна кімната №4 є гуртожитком комунальної власності територіальної громади м.Одеси (а.с.123).

Кімната для заселення в гуртожитку була надана ОСОБА_3, яка була зареєстрована в ній з 18.07.1988 року до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3, яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі, КП ЖКС «Черьомушки» звернулося із приписом до ОСОБА_2 про звільнення кімнати в гуртожитку, оскільки він займає її самовільно (а.с.7).

Добровільно ОСОБА_2 не виселився, за спірною адресою не зареєстрований, документів на підтвердження правових підстав для проживання в кімнаті не надав.

Допитані в судовому засіданні першої інстанції свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтвердили факт його проживання в гуртожитку близько восьми років.

Відповідно до довідки з Єдиного реєстру нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_2 не зареєстровано.

З паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він мав право проживання в АДРЕСА_2, однак був знятий з реєстрації 21.07.2010 року.

Виходячи з таких обставин, суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідач проживав однією сім'єю з ОСОБА_3, і тому його виселення буде втручанням у право на повагу до житла, що не допускається за принципами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Проте погодитися із таким висновком суду повністю не можна, оскільки посилання на практику Європейського суду не звільняє суд від обов'язку встановлення фактів, існування яких повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Якщо певні обставини не підтверджені документально, то їх встановлення відбувається в судовому порядку.

Так, документального підтвердження факту проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 за адресою спірної кімнати протягом 8 років не наведено, такі факти в судовому порядку не встановлені, а повідомлення про таке двома свідками не є достатнім, щоб вважати такі обставини достовірно встановленими.

Не можуть бути належними доказами підписи осіб на заяві, достовірність яких не підтверджена у встановленому порядку.

Судом апеляційної інстанції в поряду ст.10 ЦПК України ОСОБА_2 неодноразово роз'яснювалось про необхідність надання доказів на підтвердження часу проживання за адресою спірної квартири, проте такі надані не були, водночас квитанції про оплату комунальних послуг свідчать про здійснення протягом всього часу їх лише ОСОБА_3 за проживання однієї особи, а після її смерті платежі не здійснювалися.

Отже, об'єктивно відомості про час, з якого ОСОБА_2 проживає в кімнаті, а також його статус в матеріалах справи відсутні, факт здійснення ним оплат за житло не підтверджений, відтак обставини для висновку про «достатні і триваючі зв'язки із конкретним місцем», судом першої інстанції не встановлено.

Втручання держави у право на повагу до житла є порушенням ст.8 Конвенції якщо воно не переслідує законну мету, не здійснюється відповідно до закону і не може розглядатися як необхідне у демократичному суспільстві.

Як встановлено, спірне житло є кімнатою в гуртожитку, яке надається тимчасово для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання, перебуває у комунальній власності, і період проживання в ньому обумовлений обставинами його надання з припиненням яких втрачається право на житло.

Малиновська районна адміністрація є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району м.Одеси та у галузі житлово-комунального господарства райадміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень, а також комунальних підприємств житлово - комунальних сервісів.

Таким чином, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради як орган, уповноважений на вирішення питань у галузі житлово - комунального господарства, зобов'язана вирішувати питання надання житла особам, які мають право вимоги, та здійснювати заходи з метою звільнення житла, яким особа користується без правових підстав.

Із клопотанням до Одеської міської ради про надання житла, що вивільнилося в гуртожитку в зв'язку зі смертю ОСОБА_3, звернувся працівник КП «Одесміськелектротранс», оскільки він у складі трьох повнолітніх осіб різної статі проживає в кімнаті гуртожитку площею 16 кв.м. і потребує на поліпшення житлових умов, яке може бути надане йому в зв'язку із виконанням трудових обов'язків.

Отже, вирішення питання про моніторинг наявності вільного житла про надання його особам, які потребують його першочергово в зв'язку з роботою або навчанням, є реалізацією передбачених законом функцій власником житла, а тому втручання відповідає критеріям легітимної мети, необхідності у демократичному суспільстві, вимогам пропорційності.

За практикою Європейського суду обов'язковим є встановлення того, наскільки обґрунтованим є сприйняття особи житла таким, що є його "домом", але предметом спору є кімната в гуртожитку, яка надається тимчасово на період існування певних обставин, зокрема, на час роботи, до отримання постійного житла тощо.

Зміст такого права для кожної особи є очевидним, навіть за умов відсутності спеціальних знань, а тому доводи про те, що ОСОБА_2 безумовно міг вважати кімнату в гуртожитку власним «домом» в розумінні Конвенції до уваги не приймається.

Зважаючи на такі встановлені фактичні обставини, відсутність правових підстав для проживання в кімнаті гуртожитку, недоведеність факту тривалого проживання в кімнаті однією сім'єю із ОСОБА_3, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового.

Відповідно до ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Як передбачено ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Порядок вселення в жилу площу передбачений ст.ст. 128, 129 ЖК УРСР зазначений також в положеннях п. 9, 10 розділу II постанови № 208 від 03.06.1986 року «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки». Як встановлено, ордер та дозвіл на вселення ОСОБА_2 не надавався.

Відповідно до довідки № 126 від 12.11.2015 року, виданої відділом обліку та розподілу житла Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 на квартирному та кооперативному обліку при Малиновській районній адміністрації не перебуває.

На даний час у відповідача по справі відсутні будь-які дозвільні та правовстановлюючі документи на право зайняття та користування кімнатою АДРЕСА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_3 не надано, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: