Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/4718/15-ц головуючий у 1 інстанції Кляшторний В.С.
провадження № 22-ц /778/7/17 суддя-доповідач Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Маловічко С.В,

Дашковської А.В.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 16.11.2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та відповідач по справі ОСОБА_3 уклали договір про іпотечний кредит № 266-07квф, з подальшим внесення змін та доповнень. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк надає боржнику кредит у сумі 80 000,00 USD, зі процентною ставкою в розмірі 12,5% річних, а відповідач зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 листопада 2017 року.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав у зв'язку з чим станом на 24.04.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі 177 9240, 18 грн., що складається з: 1 007 895. 55 грн. - борг за кредитом, 556 708.32 грн. - заборгованість по відсотках, 214 636. 31 грн. - пеня.

17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги (далі - Договір), відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Згідно вищезазначеному Договору, відбулося відступлення Права вимоги за Договором про іпотечний кредит № 266-07квф від 16.11.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором іпотечного кредиту № 266-07 квф від 16.11.2007 року станом на 24.04.2015 року в розмірі 1 779 240. 18 грн., а також стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 19.10.2015 року за клопотанням відповідача до участі у справі в якості третьої особи був залучений ОСОБА_4, як майновий поручитель за договором про іпотечний кредит.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" в рахунок погашення заборгованості за договором іпотечного кредиту № 266-07 квф від 16.11.2007 року 1 779 240. 18 грн., а саме: 1 007 895. 55 грн. - борг за кредитом, 556 708.32 грн. - заборгованість по відсотках, 214 636. 31 грн. - пеня, 3654 грн. в рахунок відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншим особами, які беруть участь у справі.

Пред'являючи позов, ТОВ "Кредитні ініціативи" посилалось на те, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за договором про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ "Кредитні ініціативи".

Судом встановлено, що 16.11.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 уклали договір про іпотечний кредит № 266-07квф, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 80000.00 доларів США. зі процентною ставкою в розмірі 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 листопада 2017 року.

Згідно з п. 4.1 договору про іпотечний кредит № 266-07квф від 16 листопада 2007 року забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, буд. 456.

Відповідно до п. 6.2 зазначеного кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом Позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ"Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Банк відступив права вимоги заборгованостей по кредитних договорах до боржників, які визначені цим договором, ТОВ « Кредитні ініціативи». Згідно вищезазначеному Договору, відбулося відступлення права вимоги за Договором про іпотечний кредит № 266-07квф від 16.11.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

В порушення умов вказаного кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що 22. 06. 2015 року відповідачу було направлено повідомлення про заміну кредитора (а.с. 42-43), а боржник при цьому не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки, навіть, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Станом на 24.04.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» складає 1779240. 18 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 1007895.55 грн; відсотків - 556708.32 грн; пені - 214636, 31 грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України правильно виходив із того, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази про відступлення на користь позивача прав за кредитним договором, який було укладено із ОСОБА_3; представником ТОВ « Кредитні ініціативи» надано суду належно засвідчений розрахунок про розмір боргу відповідача ( а.с. 41).

Зазначений розрахунок, який відповідно до ст. 64 ЦПК України суд розцінює в якості письмового доказу, погоджується з умовами кредитного договору, правильність його відповідачем ОСОБА_3 не спростована.

Звіт експерта № 2607/2608-16 від 29.11.2016 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз не містить висновків про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, а тому не може бути прийнятим до уваги на підтвердження заперечень відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що суд подвійно задовольнив вимоги позивача та не взяв до уваги виконавчий напис від 18.01.2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - автомайстерню літ. А за адресою: м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, буд. 456 від реалізації якої задоволені вимоги ТОВ « Кредитні ініціативи» за договором про іпотечний кредит від 16.11.2007 року не заслуговує на увагу, оскільки виконавчий напис було здійснено 18.01.2015 року сума заборгованості в якому розрахована за період з 17.12.2012 року по 31 жовтня 2014 року та становить 861814.74 грн. Позов у даній справі подано до суду 24.04.2015 року про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 24.04.2015 року, що становить 1779240,18 грн., тобто в позовній заяві сума заборгованості розрахована за більший період та на значно більшу суму. Виконавчий напис виконано 28.09.2016 року, вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення, згідно якого погашена сума заборгованості в розмірі 656 397.04 грн., про що свідчить постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с. 102).

Крім того, зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави, зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов'язання вчинення виконавчого напису. Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Аналогічні правові висновки викладені в ухвалі Верховного Суду України від 02.06.2010 року справа № 6-29447св09.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення ( 23.11.2015 року) та до теперішнього часу грошове зобов'язання за кредитним договором від 16.11.2007 року не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року із наступними змінами та доповненнями, передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Частина друга статті 5 Декрету передбачає, що Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а частиною 4 цієї статті передбачено вичерпний перелік випадків коли разові операції з іноземною валютою потребують індивідуальної ліцензії.

Статтею 1 Декрету визначено перелік валютних операцій, стягнення заборгованості за кредитним договором, сума якої заявлена у даній справі ТОВ « Кредитні ініціативи» у національній грошовій одиниці України гривні і право вимоги якої перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором відступлення права вимоги, не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії в розумінні вищезазначеного Декрету, а отже суд першої інстанції вірно зазначив, що твердження відповідача про необхідність такої ліцензії є безпідставним.

Заперечуючи проти позовуОСОБА_3 посилався на пропуск банком строків позовної давностіпри зверненні до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі ( ч. 1 ст. 259 ЦК України).

В п. 6.7 Кредитного договору від 16.11.2007 року сторони погодили, що строк позовної давності за будь-якими вимогами Банку, що випливають з цього договору встановлюються тривалістю у 10 років.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов, а згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України).

Тобто заперечення ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, в зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у спосіб, обраний позивачем, не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: