Справа № 639/8586/16-ц
Провадження № 2/639/1158/17
30 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенк Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та стягнення коштів,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та стягнення коштів.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 відділення Фонду державного майна України по Харківській області посилається на те, що 01.11.2000 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди № 267-Н за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлові вбудовані приміщення, розташовані на цокольному поверсі 9-ти поверхового будинку гуртожитку, загальною площею 200,2 кв.м, за адресою: м. Харків, пр-т Дзюби, 4, що знаходиться на балансі регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області відповідно до додаткової угоди № 12 від 05.08.2015.
У подальшому додатковою угодою № 13 від 01.10.2015 предмет договору оренди за погодженням сторін було змінено, а п. 1.1. Договору було викладено у наступній редакції: «окреме індивідуально визначене майно: нежитлові вбудовані приміщення цокольного поверху № 1, 1а, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 17, 17а, 18, 20, 21 (згідно тех. паспорту) квартирного (багатоповерхового) нежитлового будинку літ. «А-9» (згідно тех. паспорту), загальною площею 199,30 кв.м. за адресою: м. Харків, пр-т Дзюби, 4».
Майно було передано в оренду з метою розміщення магазину під торгівлю продовольчими товарами (крім товарів підакцизної групи).
Відповідно до п. 10.1. договору, договір оренди був укладений на строк з 01.11.2000 до 01.11.2003.
Додатковими угодами № 2 від 08.01.2004, № 5 від 20.12.2007, № 6 від 21.05.2008, № 7 від 06.10.2009, № 8 від 29.06.2010, № 9 від 26.05.2011, № 11 від 28.07.2014 термін дії договору було продовжено до 29.03.2017.
Орендна плата за перший місяць перерахунку - квітень 2014 року становить 2892,40 грн.
При цьому, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.
Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувача щомісячно, до 10 червня місяця, наступного за звітним.
Відповідач взяв на себе зобовязання своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Свої зобовязання за договором оренди позивач виконав.
Крім того, позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність. Проте, відповідно до висновку викладеного в постанові ВСУ від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13, у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи, її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою.
Тому, позивач вважає, що з огляду на те, що відповідачем не виконуються умови договору оренди в частині сплати орендної плати протягом трьох місяців підряд, та останній припинив підприємницьку діяльність, позивач має усі правові підстави у судовому порядку розірвати договір оренди та вимагати повернення майна.
Представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності № 04 від 04.01.2017, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулася до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 90, 96, 100).
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
Відповідач погодився з розрахунком плати за перший місяць оренди державного нерухомого майна від 01.11.2000, про що свідчить його підпис та печатка приватного підприємця у вказаному розрахунку (а.с. 7).
Додатковими угодами № 2 від 08.01.2004, № 5 від 20.12.2007, № 6 від 21.05.2008, № 7 від 06.10.2009, № 8 від 29.06.2010, № 9 від 26.05.2011, № 11 від 28.07.2014 термін дії договору оренди було продовжено до 29.03.2017 (а.с. 9, 11-15, 17).
З додаткової угоди № 13 від 01.10.2015 до договору оренди вбачається, що предмет договору оренди за погодженням сторін змінено, а п. 1.1. Розділу 1 Договору оренди № 267-Н від 01.11.2000 було викладено у наступній редакції: «окреме індивідуально визначене майно: нежитлові вбудовані приміщення цокольного поверху № 1, 1а, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 17, 17а, 18, 20, 21 (згідно тех. паспорту) квартирного (багатоповерхового) нежитлового будинку літ. «А-9» (згідно тех. паспорту), загальною площею 199,30 кв.м. за адресою: м. Харків, пр-т Дзюби, 4» (а.с. 13).
Крім того, відповідачеві у період з 11.01.2016 по 10.11.2016 нараховано пеню, яка, згідно розрахунку заборгованості орендної плати до державного бюджету та пені по договору оренди № 267-Н від 01.11.2000, становить 2762,29 грн (а.с. 22).
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької на іншої діяльності.
Приписами ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 287 ГК України визначено, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.
Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.
Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.
Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Пунктом 5.2 договору визначено, що орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Відповідно до п. 3.5 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному осбязі, стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства з нарахуванням пені у розмірі 120 відсотків річних від облікової ставки Нацбанку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу (враховуючи день оплати).
Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Так, у період з 11.01.2016 по 10.11.2016 відповідачу нарахована пеня в розмірі 2762,29 грн (а.с. 22).
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.
Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання.
Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Верховний суду України в постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13 дійшов висновку, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обовязковим для всіх судів України.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Регіонального відділення фонду державного майна України по Харківській області про стягнення коштів підлягають задоволенню в повному обсязі.
Ухвалою Жовтневого районного суду від 01.12.2016 Регіональному відділенню фонду державного майна України по Харківській області відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 759 Цивільного кодексу України, ст.ст. 283, 287 Господарського кодексу України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, суд
Позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та стягнення коштів задовольнити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк