Провадження № 2/359/843/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 травня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :

головуючого судді Вознюка С.М.,

секретарях Айрапетян Л.А, ОСОБА_1,

за участю представника позивача за первісним позовом адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання боргових розписок недійсними,

в с т а н о в и в :

20.12.2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, в якому просив суд стягнути з відповідача позику в розмірі 536 239,91 грн., що є еквівалентом 19 150 євро та проценти в розмірі 1 211 046,56 грн., що є еквівалентом 43 249,17 євро; позику в розмірі 355620,50 грн., що є еквівалентом 12 700 доларів США та проценти в розмірі 715 186,78 грн., що є еквівалентом 27 185,75 доларів США; позику в розмірі 120 200 грн. та проценти в розмірі 254 329,73 грн., а також судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 02.02.2013 р. між ним ОСОБА_5, в якості позикодавця, та ОСОБА_3, в якості позичальника, укладено усний договір про надання останньому протягом 2013р. коштів у позику. За умовами домовленості, кінцевим строком повернення позики визначено 01.01.2014р. За користування позикою ОСОБА_3 зобовязався сплатити проценти від суми позики в розмірі 5% за місяць. Станом на момент звернення до суду, свого зобовязання відповідач жодного разу не виконав, його заборгованість з повернення позики складає 19 150 євро, 12 700 дол. США та 120 200 грн. Крім того, ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, відповідно до умов розписок та діючого законодавства відповідач щомісячно мав сплачувати по 5% від суми позики в якості процентів, які в загальній сумі з дня отримання позики і по листопад 2016р. становлять 43 249,17 Євро, 27 185,75 дол. США та 254 329,73 грн. Таким чином станом на дату подання позовної заяви з відповідача підлягає стягненню 3 192 614,48 гривень.

03.03.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання боргових розписок недійсними та відшкодування шкоди за поставлений товар в якій просив визнати недійсним договори грошових позик, укладені у формі розписок від 02.02.2013р; 14.02.2013р.; 19.03.2013р.; 23.04.2013р.; 13.06.2013р. та 09.09.2013р. між ним ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5. Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на його користь 241 912 грн. 88 коп., а також судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтував наступним. ОСОБА_3 є головою сільського виробничого кооперативу «ТНКА-ПРОГРЕС» сформований із кола рідних, який діє на підставі статуту. Враховуючи те, ще працездатних осіб із членів сімї було лише декілька осіб, він, як голова кооперативу підшукував працівників для сезонної роботи у полі. На початку 2013р., до він звернувся до ОСОБА_5 із пропозицією, що він може забезпечити кооператив працівниками, з яким він буде сам сплачувати за виконану роботу, а він за це буде розраховуватись із відповідачем сільськогосподарською продукцією. На предмет гарантії того, що він в майбутньому передасть відповідачу ОСОБА_5 сільськогосподарську продукцію, останній запропонував аби він написав розписку, а згодом також написав і інші розписки, які відповідач приклав до свого позову. Слід зазначити, що всі ці розписки, написані не у м. Києві, як у них зазначено, а в селі Дударків біля його будинку, а інші безпосередньо у полі під час польових робіт. Зміст розписок, написані під диктовку відповідача, але він сподівався на порядність останнього та на виконання останнім своїх зобовязань. Однак, жодних людей на роботу у полі відповідач так і не надав, а обіцянки так і залишились обіцянками. Починаючи із збору врожаю, відповідач почав шантажувати його наявністю у нього боргових зобовязань, а тому для їх знищення, він повинен передати відповідачу всю вирощену позивачем продукцію. Таким чином, він починаючи з серпня 2013 року по листопад 2016 року передав відповідачу сільськогосподарської продукції по роздрібним цінам на суму понад 5 000 000,00 грн., але замість того аби знищити розписки, відповідач подав первинний позов. Останній вів облік отриманої продукції, копії деяких він встиг зробити, хоча всі оригінали знаходяться у відповідача, про що останній не повідомляв у своєму позові та відмовлявся укладати Акти приймання-передачі у двох примірниках. Крім того, на даних розписках відсутня печатка товариства, а наявність відсутності належно оформленого двостороннього договору, однією із сторін якого є юридична особа, ставить під сумнів такі боргові зобовязання. Однак, відповідач не передав, а він не отримував відповідно кошти у відповідача, факти які спростовуються самими борговими розписками, які були написані без свідків під психологічним впливом відповідача на нього, метою якого був обман та заволодіння майбутнім вирощеним врожаєм. Звичайно, що всі розписки написані ним у 2013 році із строком повернення коштів до 01.01.2014р. період часу укладання яких та запозичення коштів, складає не тільки дні, а навіть годити, що ставить під сумнів дійсність намірів сторін та їх вільне волевиявлення. Написані ним розписки, були укладені під диктовку та проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього з боку відповідача психічного тиску. І хоча позивачем було передано відповідачу сільськогосподарської продукції понад 5 000 000 700 грн., у нього залишився лише документ про отримання відповідачем товару на 120 956 грн. 44 коп., суму яку у подвійному розмірі він просить стягнути з відповідача.

Згідно ухвали суду від 03.03.2017 року указані позовні вимоги обєднані в одне провадження для спільного їх розгляду, окрім вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 241912 грн. 88 коп. В цій частині в прийнятті зустрічних вимог відмовлено.

04.04.2017 року позивач за первісним позовом подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, обґрунтовуючи яку зазначив, що дійсно станом на 15.11.2013 року відбулось часткове погашення боргу в гривнях на суму 120 956 грн. 44 коп. шляхом взаємозаліку вартості моркви та капусти в рахунок погашення позики, то сума позову підлягає зменшенню на вказану суму. До цієї зави додається розрахунок залишку боргу по позикам у гривнях. Як вбачається з розрахунку, після часткового погашення боргу шляхом взаємозаліку станом на 15.11.2013 року залишок боргу по розписці від 09.09.2013р. залишився 30 113,29 грн., а відсотки на вказану суму боргу за період з 16.11.2013 року по 30.11.2016 року склали 54929,59 грн. Решта гривневих позик по іншим розпискам та відсотки по ним станом на 15.11.2013 року було погашено внаслідок взаємозаліку станом на 15.11.2013 року. Таким чином, по гривневим позикам не погашеною залишилась лише позика, надана по розписці від 09.09.2013р. із залишком суми основного боргу 30 113,29 грн., а відсотки на вказану суму боргу за період з 16.11.2013р. по 30.11.2016р. складають 54 929,59 грн. Решта позикових коштів по інших валютах підлягає стягненню в тому ж розмірі, як зазначено в позові без жодних змін. У звязку з цим, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь 2 903 127,63 гривень, з яких: позика в розмірі 536 230,91 грн., що є еквівалентом 19 150 євро за офіційним курсом НБУ на 15.12.2016р., та проценти в розмірі 1 211 046,56 грн., що є еквівалентом 43 249,17 Євро за офіційним курсом НБУ на 15.12.2016р.; позика в розмірі 355 620,50 грн., що є еквівалентом 12 700 дол. США, за офіційним курсом НБУ на 15.12.2016р. та проценти в розмірі 715 186,78 грн., що є еквівалентом 27 185,75 дол. США, за офіційним курсом НБУ на 15.12.2016р.; залишок боргу по позиці в гривнях 30 113,29 грн. та проценти в розмірі 54 929,59 грн. станом на 30.11.2016р., а також судові витрати.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій просив задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, викладені в заяві від 04.04.2017 року та просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 відповідно до заяви про зменшення позовних вимог. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши сторони, даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим на підставі цих доказів фактичним обставинам справи, суд прийшов до наступних висновків.

Позивачем ОСОБА_5 надано достатньо належних і допустимих доказів, які підтверджують ті обставини, що відповідачем ОСОБА_3 були отримані у нього кошти на підставі складених відповідачем за первісним позовом розписок.

При цьому, судом враховано, що зі змісту складених відповідачем ОСОБА_3 розписок вбачається як сам факт отримання останнім від позивача ОСОБА_5 в борг зазначених ним коштів, так і дата отримання, а саме: 02.02.2013 року 3000 доларів США та 8500 євро; 14.02.2013 року 5000 євро; 19.03.2013 року 5000 євро, 400 доларів СЩА, 2500 доларів США та 3000 гривень; 23.04.2013 року - 30 000 гривень. Згідно розписки від 13.06.2013 року: 01.05.2013 року 1000 доларів США, 08.05.2013 року 1200 доларів США, 10.05.2013 року 300 доларів США, 14.05.2017 року 300 доларів США та 8600 грн., 17.05.2017 року 100 доларів США та 2000 грн., 31.05.2013 року 400 доларів США, 01.06.2013 року 1600 доларів США, 27.04.2013 року 20000 грн., 19.05.2013 року 10000 грн., 08.06.2013 року 3600 грн., 10.06.2013 року 6400 грн. Згідно розписки від 09.09.2013 року: 15.06.2013 року 4200 грн., 20.06.2013 року 11200 грн., 22.06.2013 року 300 доларів США, 28.06.2013 року 650 євро, 04.07.2013 року 300 доларів США, 06.07.2013 року 9000 грн., 10.07.2013 року 3000 грн. та 1100 доларів США, 17.07.2013 року 2000 грн. та 200 доларів США, 20.07.2013 року 3000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом положень статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому суд враховує, що відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

В звязку з цим розписки відповідача ОСОБА_3 про отримання в борг грошових коштів від позивача ОСОБА_5 є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (а.с.9-14).

Крім того суд враховує, що укладені розписки містять необхідні відомості щодо дати передачі коштів, їх кількості та обовязку відповідача їх повернути позичальникові у певний строк.

Суд звертає увагу на те, що лише розписка від 02.02.2013 року містить графік погашення заборгованості із зазначенням дати погашення та відсотків, а тому саме позику в розмірі 8500 євро та 3000 доларів США ОСОБА_3 зобовязаний був сплачувати у строк та в порядку, що встановлений відповідним графіком. Всі інші розписки містять визначену сторонами кінцеву дату повернення боргу.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому суд також враховує, що за змістом ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні та, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, вираження у договорі грошового зобовязання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Позивач ОСОБА_5 у своїй заяві про зменшення позовних вимог визнав, що станом на 15.11.2013р. відбулось часткове погашення боргу відповідачем ОСОБА_3 в гривнях на суму 120 956 грн. 44 коп. шляхом взаємозаліку вартості моркви та капусти в рахунок погашення позики, у звязку з чим зменшив суму позову.

Як вбачається з розрахунку позивача за первісним позовом, після часткового погашення боргу шляхом взаємозаліку станом на 15.11.2013р. залишок боргу по розписці від 09.09.2013р. залишився 30 113,29 грн., а відсотки на вказану суму боргу за період з 16.11.2013 р. по 30.11.2016 р. склали 54929,59 грн. Решта гривневих позик по іншим розпискам та відсотки по ним станом на 15.11.2013 року було погашено внаслідок взаємозаліку станом на 15.11.2013 року. Таким чином, по гривневим позикам не погашеною залишилась лише позика, надана по розписці від 09.09.2013р. із залишком суми основного боргу 30 113,29 грн., а відсотки на вказану суму боргу за період з 16.11.2013р. по 30.11.2016р. складають 54 929,59 грн. (а.с.53)

Згідно з поясненнями ОСОБА_5 та його представника, ОСОБА_3 не виконав зобовязання щодо повернення позики.

Будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження, а саме, що борг за договорами позики було погашено, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, позичальник зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Більше того, при укладанні договорів позики, позичальник ОСОБА_3 розумів, що за користування коштами необхідно буде сплачувати відсотки. Його посилання в зустрічному позові на те, що ОСОБА_5 не передав, а він не отримував відповідно кошти, а також, що боргові розписки укладені під диктовку та проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього з боку ОСОБА_5 психічного тиску, є безпідставними, недоведеними в судовому засідання та не підтверджуються жодними доказами у справі та, на думку суду, є намаганням позичальника не виконувати зобовязання щодо повернення позичених коштів.

У цьому звязку, суд не вбачає жодних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, щодо визнання недійсними договорів грошових позик, укладених у формі розписок між ним та ОСОБА_5, оскільки доказів цьому суду не надано, а пояснення з цього приводу ОСОБА_3 суд розцінює критично.

З урахуванням викладеного, а також вищенаведених вимог ст.533 ЦК України та враховуючи вимоги ст.11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем за первісним позовом позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню підлягає сума боргу в національній валюті України в гривнях в розмірі 891 095 грн., яка включає в себе суми грошових позик по розписках за виключенням суми боргу в розмірі 120 956 грн. 44 коп., яка відповідачем ОСОБА_3 вже погашена, що підтверджується позивачем за первісним позовом.

Крім того, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 підлягають стягненню проценти від суми позики, із зменшенням таких з ініціативи суду, в розмірі 300000 грн.

Так, у відповідності до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець дійсно має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В даному випадку, в кожній з розписок, укладених ОСОБА_3 зазначено розмір відсотків 5%, а сплата їх здійснюється згідно графіку. В той же час, графік сплати відсотків наявний лише за розпискою від 02.02.2013 року. В інших розписках на отримання коштів від ОСОБА_5 такий графік відсутній.

Таким чином, суд приходить до висновку про нікчемність даної умови за договором, та відсутність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 відсотків за користування позикою в розмірі 5% за розписками від 14.02.2013 року, 19.03.2013 року, 23.04.2013 року, 13.06.2013 року та від 09.09.2013 року.

Так, підлягають стягненню відсотки за користування позикою згідно розписки від 02.02.2013 року щодо отримання 8500 євро та 3000 доларів США, які становлять згідно відповідного розрахунку відповідно 19519,64 євро та 6889,29 доларів США, що становить за курсом НБ України станом на 15.12.2016 року суму в розмірі 727820 грн. 83 коп.

Однак, з урахуванням значного розміру таких відсотків, визначених позивачем, які значно перевищують розмір наданої позики, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір до 300000 грн. 00 коп., зважаючи на скрутне матеріальне становище ОСОБА_3 На думку суду указаний розмір відсотків буде достатнім та справедливим з урахуванням встановлених обставин справи.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6890 грн. сплаченого судового збору.

Судовий збір за розгляд вимог ОСОБА_3 в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачені ним при зверненні до суду слід віднести на рахунок останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Дударків Бориспільського району Київської області, вул. Пушкіна, 18, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2), - 891095 грн. отриманої суми позики та 300000 грн. відсотків за користування наданою позикою, та 6890 грн. сплаченого судового збору, а всього 1197985 (один мільйон сто девяносто сім тисяч вісімдесят пять) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_5, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання боргових розписок недійсними, - відмовити.

Судовий збір за розгляд вимог ОСОБА_3 в розмірі 640 грн. 00 коп., сплачені ним при зверненні до суду, віднести на рахунок останнього.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_6