__________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/6013/17
Провадження № 2/520/7714/17
УХВАЛА

08.06.2017 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д», про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

25.05.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д», про захист прав споживачів, в якій позивач просить суд:

- заборонити нечесну підприємницьку практику Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» (ідентифікаційний код - 37476308, місцезнаходження: 65122, місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок №59Д) з надання житлово-комунальних послуг споживачам у багатоквартирному будинку №59Д по вулиці Академіка Вільямса в місті Одесі, із припиненням постачання цих послуг;

- стягнути з Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» (ідентифікаційний код - 37476308, місцезнаходження: 65122, місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок 59Д) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання: 65122, АДРЕСА_1) матеріальну шкоду в розмірі тридцяти відсотків від загальної суми сплаченої відповідачу позивачем в рахунок отриманих житлово-комунальних послуг за весь період з 2011 року;

- стягнути з Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ» (ідентифікаційний код - 37476308, місцезнаходження: 65122, місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок 59Д) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце проживання: 65122, АДРЕСА_1) моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Перевіряючи чи подана позовна заяву у відповідності до вимог ст. 119-120 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суддею були встановлені недоліки поданої заяви.

У звязку з чим, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2017 року вказану позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків поданої заяви - пять днів з дня отримання копії ухвали, а саме для: чіткого викладення позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, зазначивши яку саме грошову суму у відшкодування матеріальної шкоди позивачем заявлено до стягнення з відповідача; визначення у позові ціну позову щодо вимоги майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди; надання до суду документа на підтвердження сплати судового збору за подання до Київського районного суду міста Одеси позовної заяви майнового характеру, який підлягає сплаті у розмірі 1 відсотку встановленої ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х0,4=640,00), та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х5=8000,00); надання до суду документа на підтвердження сплати судового збору (оригінал квитанції, платіжного доручення) за подання до Київського районного суду міста Одеси позовної заяви, що містить дві вимоги немайнового характеру, а саме сплаті підлягає судовий збір в сумі 1280 гривень 00 копійок (640,00*2=1280,00);та розяснено, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 було особисто отримано вказану копію ухвали судді 01.06.2017 року, тобто встановлений строк для усунення недоліків закінчився 06.06.2017 року включно.

30.05.2017 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4А були надані до суду письмові пояснення щодо вказаної ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2017 року, в якій представник просить суд відкрити провадження на підставі вищевказаної позовної заяви без наявності документа на підтвердження сплати судового збору, оскільки позивач звільнена від його сплати на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір».

Також у вказаній заяві представник позивача зазначила, що відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України, органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Місцеві загальні суди розглядають цивільні справи у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом (ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-УІ (із наступними змінами)). Представник позивача зазначила, що вважає, що суддя не врахувала, що споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав (ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що встановлено ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від 01.03.2017 у справі №465/4917/15-ц (оприлюднено: 03.03.2017), від 22.02.2017 у справі №753/16764/15 (оприлюднено: 02.03.2017), від 15.02.2017 у справі №565/1560/15-ц (оприлюднено: 21.02.2017), від 15.02.2017 у справі №759/16734/15-ц (оприлюднено: 01.03.2017), від 01.02.2017 у справі №708/1360/15-ц (оприлюднено: 07.02.2017), від 21.12.2016 у справі №372/4949/15-ц (оприлюднено: 11.01.2017), від 14.12.2016 у справі №755/5357/16-ц (оприлюднено: 21.12.2016), тощо. Представник позивача посилалась, що суд касаційної інстанції встановив, що Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08.07.2011) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

Однак зазначаємо, що в ухвалі суду від 25.05.2017 року, яка була надіслана позивачеві та його представникові, які в свою чергу була отримана останніми, було зазначено та розяснено наступне.

Зазначаємо, що порядок звернення до суду за судовим захистом регулюється нормами ЦПК України. Заявник має отримуватись цих норм процесуального закону.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, до яких законом не віднесено осіб, які звертаються до суду із позовами про захист прав споживачів.

Суд вважає, що Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові засади справляння збору, встановлює платників, обєкти та розміри ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судова палата у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 також зазначала, що Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» є спеціальним законом.

З змісту постанови ВСУ від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 вбачається, що за загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 1 вересня 2015 року були внесені відповідні зміни до Закону України «Про судовий збір», якими було суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір») та одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються де які категорії позивачів.

З 01 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях не звільняються позивачі у справах про захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому суд зазначив, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може передбачатися шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Відносно змін у статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, це означає, що звуження законом кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, не може бути підставою для покладення на цих осіб обов'язку зі сплати судового збору після вчинення процесуальної дії, зокрема після відкриття провадження.

Водночас зазначена норма не передбачає продовження дії прав, які діяли раніше.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діє на момент вчинення певної процесуальної дії.

Таким чином, оскільки на час звернення до суду позивачка, як споживач була виключена з категорії пільгових, то вона не має право на пільги щодо звільнення від оплати судового збору при зверненні до суду із позовом про захист прав споживача.

Вказана правова позиція та висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене зазначаємо, що у відповідності до чинних норм ЦПК України, саме висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тобто позивачем та її представником недоліки поданої заяви, які зазначені в ухвалі судді від 25.05.2017 року, не усунуті, а саме не надано до суду документів на підтвердження сплати судового збору у належному розмірі, який був зазначений в ухвалі судді.

Крім того, позивачем та її представником також не були усунуті недоліки поданої заяви, які зазначені в ухвалі судді від 25.05.2017 року, а саме: не зазначено яку саме грошову суму у відшкодування матеріальної шкоди позивачем заявлено до стягнення з відповідача; не визначено у позові ціну позову щодо вимоги майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди.

Наслідки не усунення недоліків поданої заяви, а саме, що у разі не усунення недоліків заява буде вважатися неподаною і повернута, були розяснені позивачеві та його представникові в ухвалі судді від 25.05.2017 року.

У звязку з чим, суддя дійшла висновку, що позивачем та її представником недоліки поданої заяви зазначені в ухвалі судді Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2017 про залишення позовної заяви без руху, станом на 08.06.2017 року не усунуті, ухвала судді належним чином не виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст. 119 цього Кодексу, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки ухвала про залишення позову без руху від 25.05.2017 року належним чином не виконана, суддя дійшла висновку, що у відповідності до ст. 121 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д», про захист прав споживачів слід вважати неподаною та підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись ч. 2 ст. 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «МЖСТ ДОМ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59Д», про захист прав споживачів вважати неподаною та повернути позивачеві.

Розяснити ОСОБА_1, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя Калініченко Л. В.