Справа № 202/711/17
Пров. № 2/202/947/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 червня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді: - ОСОБА_1

при секретарі: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, указуючи, що 10.02.2014 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі був укладений договір позики грошових коштів у розмірі 36 000,00 грн. строком до 01.09.2016 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, виданою відповідачем. Він, позивач, неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів, але на даний час відповідач суму боргу не повернув, від виконання взятих на себе зобовязань ухиляється.

Тому просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 36000,00 грн., три відсотка річних у розмірі 2589,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 28112,40 грн., а всього - 66701,02 грн. та судові витрати у справі.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні 30.03.2017 року позовні вимоги не визнав, указуючи, що ОСОБА_4 працював у позивача на підприємстві ТОВ «Дніпрохім» директором. Дійсно, відповідач отримав у ОСОБА_3 в борг 36 000 гривень, про що написав розписку. Сторони домовилися, що погашення боргу буде відбуватися шляхом виплати із заробітної плати відповідача . Таким чином, відповідач з лютого по вересень 2014 року повністю розрахувався із позивачем. Просив відмовити у задоволені позову.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_4 пояснив суду, що він працював директором ТОВ «Дніпрохім», засновником якого є позивач. У лютому 2014 року він, позивач, взяв у борг у ОСОБА_3 36 000 гривень та зобов*ячався повернути до вересня місяця. Між ними була домовленість, що борг він, ОСОБА_4, буде погашати із заробітної плати, про що знав бухгалтер ТОВ «Дніпрохім». До вересня місяця він повністю розрахувався з позивачем.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона з 2013 року по листопад 2014 року працювала на підприємстві ТОВ «Дніпрохім» головним бухгалтером. ОСОБА_4 працював директором цього підприємства і отримував зарплату на підприємстві за відомістю в повному обсязі. Їй не відомо те, що відповідач не повністю отримував заробітну плату.

Суд, з*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.02.2014 року сторони в простій письмовій формі уклали договір позики грошових коштів у сумі 36000,00 грн. Відповідач взяв на себе обовязок повернути грошові кошти до 01.09.2014 року (а.с. 5).

На даний час відповідач не повернув позивачеві суму боргу, від виконання взятих на себе зобовязань ухиляється.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлене судом, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 10.02.2014 року у розмірі 36000,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 2589,04 грн. (36000,00 грн. х 3 % х 875 днів), інфляційних втрат у розмірі 28112,40 грн., а всього 66701,44 грн.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача проти позову і до його пояснень у якості свідка, оскільки вони спростовуються належними та допустимими доказами, встановленими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 667,02 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 74, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1047, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, заборгованість за договором позики у розмірі 36000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 2589,04 грн., інфляційні втрати у розмірі 28112,40 грн., а всього 66701 (шістдесят шість тисяч сімсот однієї) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 02 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.