АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 7557/3866/16-ц Головуючий у 1-й інстанції - Астахова О.О.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/6393/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Горбачова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання іпотечного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання іпотечного договору недійсним - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

29.02.2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом про визнання недійсним іпотечного договору № 947/328-пп від 31.08.2007 року укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик», а також договору про внесення змін № 1 від 17.06.2008 року до Іпотечного договору посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Посилався на те, що 25.06.2007 року на підставі Наказу Головного Управління житлового забезпечення № 1107-С/ГК від 18.06.2007 року йому було видано свідоцтво про право власності на садовий будинок НОМЕР_1 в садовому товаристві «Локомотив», площею 66,7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1.

31.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки за № 947/328-пп, а також договір про внесення змін №1 від 17.06.2008 року до іпотечного договору № 947/328-пп від 31.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4466. Відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,0556 га, що розташована в АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_1.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 не був власником вказаної земельної ділянки оскільки вважає, що виходячи із норм ч. 1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, він є власником земельної ділянки площею 0,0556 га, яка розташована по АДРЕСА_1, ділянка НОМЕР_1 у Дніпровському районі м. Києва, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, так як право власності на земельну ділянку у нього виникло на підставі Закону, ще до моменту укладання між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» Іпотечного договору, проте обтяження, які виникли на підставі оспорюваного іпотечного договору порушують його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Крім того, зазначив, що 06 вересня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі №755/11643/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені повністю.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року в якості правонаступника померлого 2016 року ОСОБА_4 залучено ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., реєстровий номер №7785. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1.

На підставі даного договору дарування, 30 грудня 2005 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) відповідачу ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право приватної власності на садовий будинок НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1.

03.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №328-пп, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 483 160 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.08.2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №328-пп від 03.08.2007 року, 31 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_9 було укладено іпотечний договір №947/328-пп, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим Віктором Вікторовичем, реєстраційний номер №4465. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_3 передав Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Хрещатик» в іпотеку земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 і того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим Віктором Вікторовичем в Реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Реєстрі іпотек було зареєстровано заборону на відчуження вказаної земельної ділянки.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 16 грудня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено(а.с.65-67).

Звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором №947/328-пп від 31 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим ВікторомВікторовичем, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 585 888,64 грн.

24 травня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2016 року в задоволенні даного позову відмовлено (а.с.68-72).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення у ОСОБА_4 права власності на садовий будинок) свідоцтво від 25 червня 2007 року про право приватної власності ОСОБА_4 на садовий будинок НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 не є правовою підставою для переходу до позивача права власності на земельну ділянку, на якій даний будинок розташований. Власником вказаної земельної ділянки, відповідно до договору дарування від 12 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є ОСОБА_3 Вказаний договір дарування є чинним. Будучи законним власником вказаної земельної ділянки, ОСОБА_3 31.08.2007 року за іпотечним договором передав її в іпотеку ВАТ Комерційний банк « Хрещатик».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку не порушено. Оскільки те, що ОСОБА_4 побудував будинок на земельній ділянці НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 не свідчить, що до нього перейшло право власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві ( а.с. 100). Після його смерті відкрилась спадщина.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_1 - позивач у справі, успадкувала після смерті чоловіка садовий будинок НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1.

За умовами ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 являється власником садового будинку НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1, проте не являється власником земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного нею іпотечного договору.

Оскільки права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 не порушені відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо обмеження права власника садового будинку ОСОБА_1 в користуванні, розпорядженні своїм майном, з огляду на те, що земельна ділянка, на якій знаходиться садовий будинок перебуває в іпотеці, про яку позивач дізнався лише через декілька років з моменту підписання договору іпотеки відповідачем, колегія суддів не приймає до уваги.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_4 набув право власності на садовий будинок НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1.

Власником земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,0556 га, що знаходиться у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 являється ОСОБА_3, відповідно до договору дарування від 12 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який на даний час є чинним.

Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2016 року встановлено, що відповідно до положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення у ОСОБА_4 права власності на садовий будинок) свідоцтво від 25 червня 2007 року про право приватної власності ОСОБА_4 на садовий будинок НОМЕР_1 у Садовому товаристві «Локомотив» у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_1 не є правовою підставою для переходу до ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, на якій даний будинок розташований, посилання ОСОБА_1 на порушення її прав як власника будинку, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_3, будучи належним власником вищевказаної земельної ділянки, скористався правом розпорядження належним йому майном та 31.08.2007 року за іпотечним договором передав земельну ділянку в іпотеку ВАТ КБ «Хрещатик», а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що іпотечний договір був укладений банком з особою, яка не мала відповідних повноважень на укладення договору стосовно предмета іпотеки, колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді