РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», ФО-П ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним

ВСТАНОВИВ:

23.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» (надалі ПАТ «Банк Золоті ворота», ФО-П ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки № 08-085 від 27.03.2008 року, укладеним між АТ «Банк Золоті ворота» та ФО-П ОСОБА_3 недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ним та ТОВ «Картель+» в особі директора ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу № 1921 від 17.10.2014 року, згідно якого нежитлові приміщення в підвалі АДРЕСА_1 перейшли у його власність. В подальшому йому стало відомо, що між АТ «Банк Золоті ворота» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту та іпотечний договір № 08-85, згідно якого Банку в іпотеку передані нежитлові приміщення 1-го поверху АДРЕСА_1. Зазначає, що є підстави вважати, що іпотечний договір від 27.03.2008 року, укладений між ФО-П ОСОБА_3 та АК «Банк Золоті ворота» порушує права ОСОБА_1, у зв*язку з чим і звернувся до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Банк Золоті ворота» в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, надав до суду заперечення (а.с. 28-31), в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ФО-П ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином по час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подав, у зв*язку з чим суд розглядає справу у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Звертаючись з позовом до суду позивач - ОСОБА_1 посилається на те, що він є власником нежитлових приміщень в підвалі АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1921 від 17.10.2014 року, укладеного між ним та ТОВ «Картель+» в особі директора ОСОБА_3

Зазначає, що після укладення договору купівлі-продажу йому стало відомо про наявність договору про надання споживчого кредиту та іпотечного договору № 08-85, згідно якого ПАТ «Банк Золоті ворота» в іпотеку були передані нежитлові приміщення 1-го поверху АДРЕСА_1.

Вказуючи, що є підстави вважати, що іпотечний договір порушує його права, просить його визнати недійсним, посилаючись на вимоги ст.ст. 16,215,321, 328 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до вимог ст.ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами ст. 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою даної статі передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджує відповідач ПАТ «Банк Золоті ворота» в своїх запереченнях, між АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір № 184 про надання споживчого кредиту формі мультивалютної кредитної лінії (відновлюваної), відповідно до якого позичальник отримав від банку кредит в сумі 2 040 000, 00 гривень під зобов*язання з його повернення не пізніше 13.03.2015року та сплати відсотків за ставками 24 % річних за користування коштами в гривні, 16 % річних - в доларах США та 15 % - в євро. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором в той же день було укладено між АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 іпотечний договір № 08-085, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. за р. № 680, згідно з яким банку в іпотеку передані нежитлові приміщення 1-го поверху АДРЕСА_1. 27.03.2008 року нотаріусом Горішнім Є.В. накладено заборону відчуження зазначених в договорі нежитлових приміщень, про що в цей же день внесені запис № 6884447 в чинні на той час Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та запис № 6884536 до Державного реєстру іпотек.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2014 року ОСОБА_3, без отримання від Банку -іпотекодержателя відповідного погодження, уклав з ОСОБА_1 договір купівлі - продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О.

Дані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровані в Реєстрі 17.10.2014 року нежитлові приміщення 1-го поверху АДРЕСА_1 на підставі договору від 17.10.2014 року. (стор. 2 довідки станом на 30.05.2017 року).

Стосовно відомостей щодо відсутності реєстрації іпотеки станом на момент укладення договору суду надана ухвала Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2016 року (а.с. 65-69), згідно якої вбачається, що в провадженні СУ ГУ НП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0001420 від 13.03.2013 року за ч.4 ст.190, ч.1 ст. 388, ч.2 ст. 192 КК України та слідчим вказується, що під час досудового слідства було встановлено, що записи про обтяження нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 іпотекою на користь Банку та про встановлення заборони на їх відчуження вилучені державним реєстратором Реєстраційної служби ГУЮ у Харківській області на підставі підроблених заяв від імені Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_6, у зв*язку з чим проводиться слідство та вилучені оригінали договорів в Банку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до Закону (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки (абзац 3 ч. З ст. 9 Закону України «Про іпотеку»). Заборона відчуження знімається з предмета іпотеки нотаріусом за заявою установи Банку (ст. 74 Закону України «Про нотаріат»).

Державна реєстрація припинення іпотеки провадиться державним реєстратором за заявою, зокрема, особи, в інтересах якої припинено іпотеку (ст. 18, абз. 3 п.п. З ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть в тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому разі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Аналогічні висновки містяться в постанові ВСУ від 06.07.2016 у справі № 6-1213цс16.

Підстави припинення іпотеки передбачені вимогами ст. 17 Закону України «Про іпотеку», де вказано, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Інші передбачені цим законом підставами припинення іпотеки зазначені в ст. 49 та ст.50, відповідно до яких іпотека припиняється в разі відмови іпотекодержателя придбати предмет іпотеки за початковою вартістю у випадку визнання торгів такими, що не відбулися та реалізація предмета іпотеки, відповідно.

Таким чином, дослідивши всі надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки за обставин, вказаних в позовній заяві у суду немає, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,169, 209,212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», ФО-П ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки від 27.03.2008 року недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя -