Справа № 761/162/17
Провадження № 2/761/3071/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про відшкодування компенсації за затримку рейсу,

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Міжнародні Авіалінії України» на свою користь 400 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову, становить 10 975 грн. 32 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем було придбано електронний авіаквиток №566- на рейс PS Київ-Дубаї авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» з датою відправлення 14.03.2014 року о 13 год. 50 хв.

Разом з тим, оскільки вищенаведений рейс було затримано у аеропорту Женеви на 08 год. 23 хв., літак відповідача прибув в аеропорт «Бориспіль» лише наступного дня о 01 год. 54 хв.

У зв'язку з зазначеним, а також посилаючись на те, що про затримку вищевказаного рейсу пасажирів сповіщали лише протягом перших двох годин очікування, а на виданий ваучер в 5 євро неможливо було купити навіть найдешевший в аеропорту сандвіч, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому штрафні компенсаційні виплати за затримку рейсу у розмірі 400 Євро, як то передбачено положеннями Регламенту (ЄС) №261/2004 Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу від 11.01.2004 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь компенсації у розмірі 400 Євро за затримку у перевезенні є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам Монреальської конвенції, Повітряного кодексу України та Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу. Крім того, представник відповідача зауважив, що посилання позивача щодо застосування під час розгляду даної справи положень Регламенту (ЄС) №261/2004 Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу від 11.01.2004 року є помилковими, адже вказаний Регламент не є частиною законодавства України.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями ст. 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

При цьому згідно п.п. 1,2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року за № 735, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.12.2012 року за № 2219/22531 (надалі - «Правила»), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов'язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на Інтернет-сайті туристичного агентства «Е-TRAVEL AE» позивачем було придбано два електронних авіаквитка, а саме: авіаквиток на рейс PS 485 Київ-Женева з датою відправлення 22.10.2015 року о 10 год. 15 хв. та авіаквиток на рейс PS 486 Женева - Київ з датою відправлення 26.10.2015 року о 13 год. 50 хв.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, судом достовірно встановлено, що між сторонами було укладено Договори перевезення, відповідно до умов яких відповідач, як перевізник, зобов'язався надати позивачці транспортні послуги та перевезти її у наступні дні за маршрутом: 22.10.2015 року з аеропорту Бориспіль (м.Київ) в аеропорт Geneva Intl (м.Женева); 26.10.2016 року з аеропорту Geneva Intl (м.Женева) в аеропорт Бориспіль (м.Київ), а позивач, в свою чергу, оплатила встановлену плату за проїзд у розмірі 324,46 доларів США.

Як вбачається з матеріалів та не заперечувалось сторонами по справі, відповідач повністю виконав свої зобов'язання щодо своєчасного авіаперевезення позивача за рейсом PS 485 Київ-Женева.

В той же час, виконання рейсу PS 486 Женева - Київ із датою відправлення 26.10.2015 року о 13 год. 50 хв. було затримано на 08 год. 20 хв.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні з наявних в матеріалах справи доказах, затримка рейсу PS 486 Женева - Київ із датою відправлення 26.10.2015 року о 13 год. 50 хв. сталася за результатами передпольотної контрольної перевірки технічного стану повітряного судна та функціонування і перевірку агрегатів та приладів для безпечного виконання польоту, якою, в свою чергу, було встановлено факт неналежної роботи та виходу з ладу електронного блоку управління двигунами повітряного судна.

Тобто, рейс PS 486 Женева - Київ було затримано за непередбачуваних та випадкових технічних причин і обставин, що перешкоджали безпечному виконанню польоту, які загрожували життю та здоров'ю пасажирів вказаного рейсу.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався, серед іншого, на те, що оскільки вищевказаний рейс було затримано, відповідач має відшкодувати йому штрафні компенсаційні виплати за затримку рейсу у розмірі 400 Євро, як то передбачено положеннями Регламенту (ЄС) №261/2004 Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу від 11.01.2004 року.

Так, дійсно, Регламент (ЄС) №261/2004 Європейського Парламенту та Ради Європейського Союзу від 11.01.2004 року, як внутрішній нормативний акт Європейського Союзу, встановлює загальні правила про компенсацію та допомогу пасажирам у разі відмови у посадці та скасування або тривалої затримки рейсів.

Однак, оскільки вказаний Регламент є внутрішнім нормативним актом країн Європейського Союзу, а Україна не є учасником співтовариства країни Європейського Союзу, внутрішні правила ЄС не є частиною законодавства України та не можуть поширюватися на суверенну територію України.

За вказаних обставин, при вирішенні спірних правовідносин суд застосовує національне законодавство України та чинне для України міжнародне право, а саме: Конвенцію про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28.05.1999 року, ратифіковану Україною Законом №685-VI від 17.12.2008 року (надалі - Монреальська конвенція), Конвенцію для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень» від 12.10.1929 року, ратифіковану Українською РСР Законом №995_181 від 14.08.1959 року (надалі - Варшавська конвенція), Повітряний кодекс України та Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року №735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 28.12.2012 року №2219/22531 (надалі - Правила).

В свою чергу, положення Повітряного кодексу України та Правил не передбачають виплати штрафної компенсації у випадку затримки рейсу в розмірі 400 Євро, а лише встановлюють обов'язок для перевізника щодо надання пасажиру необхідного обслуговування та допомоги.

При цьому, вимогами ст. 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв'язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Вказана норма Монреальської конвенції щодо здійснення виплати тільки доведених фактичних збитків пасажирів також дублюється і в п.2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

Тобто, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства України, можна дійти висновку, що авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення лише у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений нормами цієї Конвенції.

Крім того положення ч.1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської конвенції, ст. 20 Варшавської конвенції Конвенції та Правила перевізника встановлюють, що перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок не переробної сили, усунення несправності транспортного засобу, яке загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника.

Як встановлено в судовому засіданні, в тому числі і з пояснень представника позивача, позивач в аеропорту відправки отримував як необхідну інформацію про затримку рейсу, так і передбачене чинним законодавством обслуговування, а також в решті скористався послугами щодо перельоту за запланованим ним маршрутом, справним літаком, який було надано відповідачем.

При цьому, як вже зазначалось вище, зібрані в матеріалах справи докази причин затримки виконання рейсу PS 486 Женева - Київ вказують на те, що ця пригода сталася за непередбачуваних та випадкових обставин, які перешкоджали безпечному виконанню польоту та загрожували життю та здоров'ю пасажирів вказаного рейсу.

Відтак, на підставі вищевикладеного, а також враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про відшкодування компенсації за затримку рейсу не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 11, 17, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про відшкодування компенсації за затримку рейсу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: