Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 23.10.2015 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька - ОСОБА_3, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Однак, відповідач не виявляє бажання виконувати обов'язки по утриманню дитини. Утриманням дитини займається лише вона, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки його доходів. Крім того, їх донька не досягла 3-річного віку, у зв'язку з чим вважає за можливе стягнути аліменти і на її (позивача) утримання в розмірі 1/4 частини доходів відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що з 15.07.2016 року відповідач допомоги не надає.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач зазначив, що допомогу на дитину надає, він купує по списку продукти, разом їздять до лікарів, оплачує лікування. Крім того у позивача є додаткова квартира, яка здається і отримується дохід.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Встановлено, що сторони 23.10.2015 року зареєстрували шлюб. Мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю.

Позивач бажає отримувати від відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, та на своє утримання в розмірі 1/4 частини. З даним розміром аліментів відповідач не погоджується.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.

Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі, визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини та в розмірі 1/4 частини на своє утримання всіх доходів відповідача. Однак, доказів можливості сплачувати вказаний розмір аліментів відповідачем до суду не надано. Крім того, не надано доказів і необхідності стягувати аліменти в такому розмірі.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

По даній справі суд, враховуючи матеріали справи, оцінивши надані докази, та те, що утримання дитини є обов'язком обох батьків, вважає, що аліменти мають бути визначені в розмірі 1/4 частини на дитину, а на утримання позивача в розмірі 1/8 частини доходів відповідача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач сплатила судовий збір, відповідач має його повернути на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 84, 180, 182, 183, 184 СК України, ст.ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 294, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Києва, аліменти на користь та на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 31.08.2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку - по ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: