АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2267/17 Справа № 204/5915/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DZHCAN14020103., згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 42160,00 грн. терміном до 22 жовтня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, встановленими вказаним договором. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 21 червня 2016 року, утворилась заборгованість на загальну суму у розмірі 230353, 12 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь банку заборгованість у розмірі 230353,12 грн. за кредитним договором № DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково:

- стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року у розмірі 67751, 51 грн., з яких: 36132,68 грн. - заборгованість за кредитом; 28745,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2873,70 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 860,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні неустойки за кредитним договором №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року та стягненні заборгованості з ОСОБА_3, ухваливши нове, яким задовольнити вказані вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін, з таких підстав.

Положеннями ст. 1054 ЦК України, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DZHCAN14020103, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 42160,00 грн. строком до 22 жовтня 2014 року із сплатою передбачених договором відсотків.

Вказаний кредитний договорі було забезпечено договором застави рухомого майна, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Відповідно до умов договору застави, ОСОБА_2 надав позивачу в заставу транспортний засіб - автомобіль марки Daewoo Matiz, 2007 року випуску, тип - легковий комбі-В, кузова НОМЕР_1, об'єм двигуна 0,8, державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності.

Також, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 23 жовтня 2007 року, згідно якого останній зобов'язався виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави було задоволено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року станом на 28 квітня 2009 року в розмірі 47476,06 грн. вилучено, передано та звернено стягнення на предмет застави - транспортний засіб, легковий автомобіль марки Daewoo, модель Matiz, 2007 року випуску, тип - легковий комбі-В, НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість на загальну суму 86744,64 грн. та солідарно з ОСОБА_3 і ПАТ «Акцент-Банк» - 10000,00 грн.

Проте, дане заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку, а згодом позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007 року так і не виконує, внаслідок чого, станом на 21 червня 2016 року має заборгованість у розмірі 230353,12 грн., яка складається з:

- 36132,68 грн. - заборгованість за кредитом;

- 28745,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2873,70 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 151394,41 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 10957,29 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

За змістом ст. ст. 543, 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 559 ЦК України, передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з обох відповідачів та стягнення неустойки, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що строк дії договору поруки є закінченим, а до вимог про стягнення неустойки необхідно застосувати позовну давність, про яку було заявлено представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4

В своїй апеляційній скарзі, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, щодо помилково застосованого строку позовної давності і визнання дії договору поруки, укладеного піж позивачем та ОСОБА_3, припиненим.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такою позицією апелянта, так як строк дії договору поруки було змінено ПАТ КБ «ПриватБанк» з 29 листопада 2012 року, з моменту подачі позовної заяви про стягнення заборгованості до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Тобто, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Оскільки банк звернувся із даним позовом лише 01 вересня 2015 року, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої щодо припинення дії вказаного договору.

Окрім цього, матеріали справи дійсно містять пояснення представника ОСОБА_2, в якій є посилання на пропуск строку позовної давності в частині стягнення неустойки.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність -в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно змісту кредитного договору №DZHCAN14020103 від 23 жовтня 2007, повна оплата повинна бути здійсненна в строк до 22 жовтня 2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК.

25 грудня 2012 року позивач змінив термін виконання зобов'язання за кредитним договором, наслідком такої зміни стало ухвалення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

В свою чергу, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом з серпня 2013 року.

За таких обставин перебіг строку позовної давності розпочався 25 грудня 2012 року та сплинув 25 грудня 2013 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 01 вересня 2015 року.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2016 рокув оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова