Справа № 310/7717/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді..........ОСОБА_1,

при секретарі…………..ОСОБА_2,

за участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідачки адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати), -

В с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» звернулося до суду з позовною заявою, яку неодноразово уточнювали, до відповідачів про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати), мотивуючи свої вимоги тим, що 22.08.2014 року за їх заявою Бердянським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за користування житлом (квартирної плати), але 06.04.2015 року ухвалою суду судовий наказ скасовано. Згідно рішення сесії Бердянської міської ради від 02 жовтня 2007р. №1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» визначено з 01.12.2007р. виконавцем послуг з управління та утримання житлового будинку № 18 по вул. Верещагіна, власником якого є територіальна громада в особі Бердянської міської ради. Квартира № 23 зазначеного будинку експлуатується як житлове приміщення. Заборгованість, у сумі 5408,64 грн. утворилася за період 36 місяців з 01.08.2012р. до 01.08.2015р., що підтверджується особовим рахунком на дану квартиру. ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго - Бердянськ» надає житлові послуги відповідно з Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.06.2005р., Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004р. №150, та рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради № 390 від 07.07.2005р.. 29 січня 2008 року у газеті «Південна Зоря» був опублікований договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно якого передбачені предмет договору, права та обов'язок сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг, форс-мажорні обставини. Виходячи з вимог ст. 633 ЦК України перелік послуг по яким може бути укладено публічний договір не є вичерпаним. Відповідач одержав розрахункову книжку на оплату житлових послуг, а ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» відкрило особистий рахунок на зазначену квартиру по оплаті житловий послуг, та боржником не оскаржено суму нарахування за одержані послуги, а відповідно до ч.2 ст. 205 ЦК України угода, для якої законом не передбачена обов'язкова письмова форма вважається укладеною, якщо поведінка сторін свідчить про їх волевиявлення до виникнення відповідних правових наслідків, сторони мають право, самостійно обирати форму угоди. У зв'язку з тим, що підприємство звернулося до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з заявою про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території (квартирній платі) 23.07.2014 року за період часу з 01.07.2011р. по 01.10.2014р., а ухвала суду, яка набрала законної сили, отримана 09.10.2014р., тому строк позовної давності пропущений з поважної причини. Просили суд поновити строк позовної давності, визнавши причину пропуску поважною, та стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заборгованість за утримання будинку і споруд та прибудинкової території (квартирної плати) у сумі 4068,58 грн., а також судові витрати у сумі 243,60 грн. на їх користь.

Представник позивача ОСОБА_3 (довіреність від 31.10.2016р.) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив стягнути суму заборгованості з відповідачів, які є власниками квартири, також зазначив, що ними надавалися всі послуги у повному обсязі, найменування цих послуг та тарифи за них були затверджені рішеннями міської ради, відповідачеві надсилався договір, але він був згодний платити тільки за вивезення сміття, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 (договір про надання правової допомоги № 36/15 від 05.11.2015р.) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав цей позов необгрунтованим, безпідставним та таким що не підлягає задоволенню. Таож надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що починаючи з 2009 року відповідачі заявляли позивачу, що жодними послугами позивача не користуються, оскільки такі комунальні послуги по-перше, не надаються, а по-друге, між сторонами відсутні будь-які правовідносини, договір між відповідачами та позивачем не укладений, а відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюютьсі виключно на договірних засадах. Посилання позивача на те, що з відповідачами нібито укладений публічний договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій шляхом друкування його у газеті «Південа Зоря» (№ 14 від 29.01.2008 року) необгрунтоване та незаконне, оскільки, по-перше, як випливає з ч.1 ст. 642 ЦК України та взагалі зі змісту цієї статті пропозиція щодо укладення договору повинна бути адресною, тобто бути адресованої конкретній особі, а не якомусь, невизначеному колу осіб, по-друге, у договорі, опублікованому у газеті «Південа зоря», не вказано ніякого строку для відповіді, крім цього, навіть якщо і допустити, що відповідач і отримав пропозицію, то саме він повинен був вчинити дії відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, але відповідачі гроші не сплачували, послугами не користувалися, жодних дій, яки б свідчили про бажання укласти договір не здійснювали, більш того, газети «Південа Зоря» відповідачі не виписують та не купляють, тому вони не знали і не могли знати про існування цієї пропозиції. Також позивачем не враховано, що відповідно до законодавства правочини щодо отримання житлово-комунальних послуг обов'язково укладаються у письмовій формі. Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідачі не підписували, підписаний та належним чином завірений екземпляр договору відповідачам не надходив, жодних звернень укласти договір, пропозицій укласти договір, проектів договору від позивача на адресу відповідачів за період з 2009 року по 2015 рік не надходили. Крім того, послугами позивача відповідачі не користуються, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, а саме, гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації не проводиться, більш того, за власний кошт мешканців будинку була проведена заміна каналізаційного стояку у всьому під'їзді будинку; дератизація, дезінфекція та обслуговування димовентиляційних каналів не проводиться; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізаці: технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків) не проводиться, більш того, в квартирі є індивідуальне опалення; прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами не проводиться, освітлення місць загального користування і підвалів та відкачування води не проводиться, також за власний кошт мешканців будинку був здійснений поточний ремонт дороги, оскільки на придомовій дорозі були ями. Таким чином не зрозуміло якими послугами користуються відповідачі та які послуги вони нібито спожили та споживають. Ніяких доказів надання послуг стягувачем та споживання цих послуг чи отримання стягувачем не надано. Об'єм, види, вартість цих послуг не встановлено. Ніяких документів, що б підтверджували ці данні не надано. Крім того, у своїх додаткових запереченнях представник відповідача зазначив, що оскільки квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/5 частці кожному, яку вони набули у власність шляхом приватизації, а позовні вимоги заявлені щодо стягнення сум заборгованості в солідарному порядку, що не передбачено діючим законодавством, то в позові повинно бути відмолено, оскільки позивач, в порушенні ст. 16 ЦК України, обрав неправильний спосіб захисту своїх прав. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не зявилися, хоча належним чином неодноразово були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78481630 від 20.01.2017р. (т.2 а.с.12-14), на підставі свідоцтва про право власності САВ № 908038 від 24.04.2008р. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на праві приватної спільної часткової, кожному по 1/5 частині, належить кватира чотирикімнатна за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 84,1 кв.м..

Квартира, за вказаною адресою, знаходиться на обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» (рішення двадцять девятої (позачергової) сесії V скликання Бердянської міської ради № 1 від 02 жовтня 2007 року (т.1 а.с.6-8)).

Відповідачі, як власники квартири, користуються послугами Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ», але плату за надані послуги не вносять, в зв'язку з чим за ними виникла заборгованість за період з 01.08.2012 року до 01.01.2017 року, яка складає суму у розмірі 3855 грн. 48 коп. (т.1 а.с.5, т.2 а.с.21,66).

При цьому суд не приймає доводи представника позивача щодо визначення ними загальної суми заборгованості за позовом у розмірі 4068,58 грн. через не врахування ними стягнутих з відповідача ОСОБА_5 сум за судовим наказом, оскільки ці доводи спростовуються наданими ж ними витягами по особовому рахунку по квартирі за спірний період (т.1 а.с.5, т.2 а.с.21,66).

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживачі і виконавець.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Так, згідно пункту 5 ч. 3 ст. 20, п. 1 ч. 2 ст. 21 цього ж Закону виконавець зобовязаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обовязок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами; строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін; наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, зокрема, власники квартири зобовязані укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Вартість послуг визначена згідно тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Бердянської міської ради № 518 від 21.09.2006р., № 520 від 11.12.2012р. та № 228 від 10.06.2013р.. Позивачем надані докази щодо надання ними послуг, а саме, звіти про виконані роботи за період з 01.08.2012р. по 01.08.2015р. (т.1 а.с.42-45), картки-відзиви щодо прибирання території будинку, зокрема, № 18 по вул.Верещагіна (т.1 а.с.46-53, 167-175, т.2 а.с. 41-51), обхідний листок від 10.04.2015р. щодо обслуговування димвентканалів, зокрема, квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.54, т.2 а.с.39-40), договори, акти щодо надання послуг з обслуговування ДВК, довідки щодо вартості цих робіт та витрат (т.1 а.с.55-72, 84-86), договори та графіки проведення робіт з дератизації, дезінсекції (т.1 а.с.73-83), перелік виконаних робіт за 2015-2016р.р. (т.2 а.с.38).

На спростування цієї інформації відповідачами не надано до суду належних та достовірних доказів, тому суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не виконує роботи по утриманню у належному технічному стані будинку та прибудинкової території.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачі з письмовими заявами про не сплату вартості житлово-комунальних послуг до позивача не зверталися.

Таким чином, твердження представника відповідача про неправомірність нарахування позивачем вартості житлово-комунальних послуг не обґрунтовані.

Ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

П.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року також передбачено обов`язок власника чи наймача (орендаря) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Разом з тим, свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У таких випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступати від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК України).

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови КМУ № 529, вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не як право сторін.

Проте, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.

Згідно з вимогами ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність переривається, як визначено правилами статті 264 ЦК України, у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до положень статей 95, 96 ЦПК України у редакції Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Судовий наказ може бути видано, зокрема, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Приписами частини 3 статті 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Судом встановлено, що позивач 22.08.2014р. звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 заборгованості за надані послуги.

Враховуючи наведене, суд вважає, що по даній справі позовна давність перервалася зверненням в серпні 2014 року позивача в установленому законом порядку до суду із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу, який пізніше був скасований на підставі ухвали суду від 06.04.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені і підлягають судовому захисту.

Разом із тим, відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісні власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Правовідносини між співвласниками майна як суб'єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами.

Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями.

Разом з тим, норми статей 160 та 162 ЖК УРСР входять до глави 6 цього Кодексу, яка регулює правовідносини з користування будинками приватного житлового фонду, зокрема з наймачами цих житлових приміщень, членами їх сімей та власником житлового фонду, які виникають на підставі договору найму цього приміщення.

При цьому стаття 160 ЖК УРСР визначає рівні права та обов'язки наймача та членів його сім'ї між собою та перед третіми особами, зокрема щодо солідарної майнової відповідальності членів сім'ї разом з наймачем за зобов'язаннями, що випливають з договору найму житлового приміщення, яке належить до приватного житлового фонду.

Положеннями статті 162 ЖК УРСР регулюється порядок визначення та внесення плати за користування жилим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (стаття 759 ЦК України).

Отже, правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. Положення ж статей 160 та 162 ЖК УРСР поряд з положеннями глави 58 ЦК України регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, а тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 04 листопада 2015 у справі № 6-734цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як було встановлено у судовому засіданні квартира належить відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності САВ № 908038 від 24.04.2008р. на праві приватної спільної часткової власності, кожному по 1/5 частині (т.2 а.с.12-14).

Окрім відповідачів власницею ще 1/5 частини була ОСОБА_9, яка 15 липня 2014 року померла (актовий запис про смерть № 1040 від 16 липня 2014 р. т.2 а.с59).

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218 , 1231 ЦК України ).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст. 1220 ЦК України ).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено в судовому засіданні із відповіді Бердянської державної нотаріальної контори № 2098/0146 від 25.04.2017р. та Інформаційної довідки № 47519081 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа щодо майна померлої 15 липня 2014р. ОСОБА_9 не заводилась, заповіти від її імені не посвідчувалися (т.2 а.с.71-73).

Представником позивача не надано суду доказів того, що вони, як кредитори, зверталися в порядку ст.1281 ЦК України протягом шести місяців від дня, коли дізналися про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 , з вимогами щодо погашення боргу до її спадкоємців, які прийняли спадщину, крім того, також не надано доказів та не було заявлено клопотання щодо витребування таких доказів про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України будь ким з відповідачів чи іншими особами.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу співвласника ОСОБА_9, а саме, 1/5 частини заборгованості за спірний період, що складає суму у розмірі 771,10 грн. (3855,48 грн. : 5).

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів, кожному з яких належить по 1/5 частині, необхідно стягнути суму боргу за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати) за період з 01.08.2012р. до 01.01.2017р. з кожного по 771,10 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позову понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме, по 48,72 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати) за період з 01.08.2012р. до 01.01.2017р. по 771,10 грн. та судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог по 48,72 грн., а всього з кожного по 819 (вісімсот девятнадцять) грн. 82 коп..

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_1