АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/5911/16-ц Головуючий суддя І інстанції Салайчук С.М.
Провадження № 22-ц/790/2839/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Яцини В.Б.,

Суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, га визнання недійсним договору поруки,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила встановити факт спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_3 Анатолієвичем без реєстрації шлюбу з 01 липня 2004 року та визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 223920 від 20 серпня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 20 серпня 2008 року.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 20 вересня 2008 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Анатолієвичем. Від шлюбу подружжя має дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У січні 2016 року позивачеві стало відомо, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 20 серпня 2008 року, за яким ОСОБА_4 як позичальник отримав споживчий кредит в сумі 24000,00 доларів США. В забезпечення договору про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 223920 від 20.08.2008 року. Про підписання договору поруки ОСОБА_3 позивача не повідомив, попередньо підписання договору поруки з нею не узгоджував, а тому вона не могла знати про існування цього договору, укладення договору поруки чоловіком позивача впливає на її інтереси та інтереси малолітньої дитини, оскільки погашення заборгованості боржника буде відбуватись за рахунок спільних коштів та майна. З 01 липня 2004 року, в тому числі на момент укладення договору поруки, позивач та ОСОБА_3 спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. У звязку із поданням ПАТ «УкрСиббанк» позову про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу позивача та ОСОБА_3 має значення для оспорювання вказаного договору поруки. Позивач вказує, що вона не надавала згоди на укладення ОСОБА_3 договору поруки, їй не було відомо про те, що такий договір поруки ОСОБА_3 взагалі було укладено, а тому вказаний договір поруки, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з вересня 2004 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення договір поруки № 223920 від 20 серпня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.08.2008 року, а також перерозподілити судові витрати. В іншій частині оскаржене рішення залишити без змін.

При цьому посилався на те, що рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог помилкове, незаконне, судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, що мають значення до справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції припустив суперечливістьу власних висновках, оскільки встановив міжсторонами наявність фактичних шлюбних відносин, але помилково вирішив, що це не маєзначення. Вирішивши таким чином, суд не дав жодної оцінки доводам позивача, якими тойобґрунтовує вплив спірного договору поруки на права та обов'язки як свої, так і малолітньоїдитини, в інтересах якої також заявлено позов.

Колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників судового засідання, вважає, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Встановлений районним судом факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з вересня 2004 року не оскаржується і тому колегія суддів в цій частині рішення суду не перевіряє і справу не переглядає.

Судовим розглядом також було встановлено, що 20 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір 0, відповідно до якого ОСОБА_4 було надано кредитні кошти у сумі у 24000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0 20 серпня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 20 серпня 2008 року був укладений договір поруки № 223920, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 зобовязаний відповідати перед позивачем за виконання зобовязань ОСОБА_4 в повному відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. 20 вересня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після чого дружина змінила прізвище на «Маковецька». Від шлюбу подружжя має дитину - ОСОБА_5, 05 травня 2011 народження.

Заочним рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.01.2016 року у справі № 635/5113/15-ц було задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 березня 2016 вищевказане заочне рішення суду від 21 січня 2016 року було скасоване.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що й боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору, відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Крім того, відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку . Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена коном, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями п.5.1 договору поруки встановлено, що уклавши цей договір поручитель підтверджує, що він володіє всіма необхідними документами, в тому числі дозволом другого з подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору поруки недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що на день укладення спірного договору сторони не перебували у шлюбі і тому згода позивача на укладення договору не була потрібна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що у даному випадку згода позивача на укладення договору поруки не була потрібна.

У статті 65 СК України передбачено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя:

1. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

2. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

4. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 73 ЦК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

У статті 369 ЦК України передбачені наступні правила здійснення права спільної сумісної власності:

1. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

2. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

3. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

4. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, тобто має особистий характер і при цьому не стосується спільного сумісного майна сторін, тому у даному випадку відповідно до вказаних норм матеріального права згода позивача на укладення договору поруки не вимагалася. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314,315, 317,319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії