АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/170/17 Справа № 202/3107/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Дніпро 06 червня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Пищиди М.М.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційний банк "ПриватБанк",

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 29 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DN81AR03110012, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти с визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобовязання за даним договором. Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк». Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Позичальник свої обов'язки системно не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Посилаючись на наведені обставини банк просить стягнути з відповідачів виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.2-3/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2015 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.73-74/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про його скасування /а.с.101-105/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DN81AR03110012, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 241 892, 79 грн. строком до 28 серпня 2014 року включно, зі сплатою 9% річних за користування кредитом /а.с.9-11/.

За кредитним договором ОСОБА_2 зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та у строки обумовлені кредитним договором (п. 2, 3 кредитного договору).

Пунктом 4 договору передбачена відповідальність позичальника в разі порушення ним термінів повернення кредитних коштів, встановлених спірним договором.

Зобовязання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» /а.с.7/.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, які він отримав та використав в своїх цілях.

У порушення умов кредитного договору позичальник виконує свої зобовязання належним чином та не повертає використані ним кредитні кошти з відсотками позивача, у звязку з чим утворилась заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду 28 лютого 2014 року з позовною заявою з вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором станом на 21 січня 2014 року у розмірі 1 240 595, 76 грн., з яких: 187 294, 20 грн. заборгованість за кредитом, 374 858, 36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 61 375, 37 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 617 067, 83 грн. пеня /а.с.2-3/.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110012 від 29 серпня 2007 року станом на 09 квітня 2014 року у розмірі 673 527, 93 грн., з яких: 187 294, 20 грн. заборгованість за кредитом, 374 858, 36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 61 375, 37 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 50 000 грн. пеня /а.с.130-131/.

Рішення набрало законної сили 06 березня 2015 року.

В силу ч.2 ст. 205 ЦПК України, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суд закриває провадження по даній справі.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення по суті заявлених позовних вимог суду, у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

За змістом частини другої статті 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторони, про то самий предмет спору і з тих самих підстав.

Таким чином, необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі.

Відповідно до статті 310 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених статтею 205 цього Кодексу.

За змістом зазначеної норми обставини, які відповідно до положень статті 205 ЦПК України є підставами для закриття провадження у справі на стадії апеляційного розгляду справи, повинні існувати на момент прийняття рішення судом першої інстанції або ці обставини унеможливлюють прийняття апеляційним судом судового рішення по суті після скасування судового рішення, яке є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі може бути лише наявність на час його ухвалення рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Тобто, на момент ухвалення оскаржуваного рішення від 01 червня 2015 року заборгованість за спірним кредитним договором вже була стягнута з ОСОБА_2 на користь банку рішенням від 23 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 06 березня 2015 року. Проте зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Виходячи з наведеного та керуючись норами ст. 310 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що провадження по даній справі в частині позовних вимог банку до ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі ч.2 ст.205 ЦПК України.

Щодо позовних вимог банку до ПАТ "Акцент-Банк" слід зазначити наступне.

Частинами першою і другою статті 15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статей 1, 12 ГПК України господарському суду підвідомчі справи між юридичними особами у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Згідно зі статтею 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

У справі, яка переглядається, вирішуючи позовні вимоги юридичної особи банку до юридичних осіб боржника та поручителів, а також фізичної особи боржника та поручителя, які виникли з окремих договорів кредиту й поруки та можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, безпідставно прийняв до провадження справу у спорі, що виник між юридичними особами і підлягав розгляду в порядку господарського судочинства, та розглянув його разом з вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року по справі № 6-1472цс16.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк», рішення суду в цій частині на підставі ч.1 ст. 205 та ст.. 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до даного відповідача віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_3