АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарях Дука В.В., Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 1217427,19 грн..

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, з 21.11.2014 в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБ Банк») введено тимчасову адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Позивач є вкладником ПАТ «ВіЕйБ Банк», після виплати позивачу гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200000,00 грн., що еквівалентно 13204, 75 дол. США, у нього залишились грошові кошти, які перевищують гарантовану суму відшкодування на загальну суму 4 644, 72 дол. США, що еквівалентно 1217427,19 грн.. Також позивач посилався на те, що на теперішній час він вказані кошти не отримав, що обмежує його право розпоряджатися ними на власний розсуд, а також на те, що ОСОБА_2, як власник істотної участі ПАТ «ВіЕйБ Банк», є пов'язаною з банком особою у розумінні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому несе відповідальність перед ним за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків. Враховуючи вищевикладене просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2017 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди - відмовлено.

Справа № 372/944/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4635/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач посилається на те, що висновки суду першої інстанції про не доведеність вини відповідача, яка стала підставою для визнання банку неплатоспроможного, є неправильними, оскільки матеріали справи містять всі необхідні та переконливі докази. Так, у даному випадку відбулася протиправна поведінка відповідача, яка виразилася у свідомій бездіяльності, тобто нездійснення дії, яка вимагається ч. 1 ст. 35 та ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», у результаті чого, позивачу нанесено матеріальну шкоду у розмірі суми вкладу, яка не гарантується. Тобто такі збитки, підпадають під дію ч.ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, тому в даному випадку є підстави для висновку про те, що цивільно-правову відповідальність за завдану банку (і позивачу як кредитору) шкоду мають нести, в тому числі, пов'язані з банком особи, якими є відповідач у справі. Вина відповідача полягає у тому, що він, як власник істотної участі банку, умисно не вжив своєчасних заходів для настання неплатоспроможності банку, що підтверджується доказами зібраними під час банківського нагляду Національним банком України. Також представник позивача звертає увагу на те, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінку наданих позивачем судових рішень, які набрали законної сили, та встановлені обставини в яких не потребують доказуванню.

На підставі викладеного, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, з підстав викладених у ній просив про задоволення заявлених позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним, просила залишити його без змін.

Представники Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів які підтверджую наявність вини пов'язаних із банком осіб щодо неповернення позивачу його вкладу, а також, що дії чи бездіяльність вказаних осіб призвели до завдання банку шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є вкладником ПАТ «ВіЕйБ Банк», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб йому була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200000 грн., а залишок коштів у розмірі 1091046,05 грн., включено до реєстру акцептованих Банком вимог кредиторів до 4-черги.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

У ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Разом з тим, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Передбачене ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Проте відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і шкодою, вини.

Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювана шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Таким чином, вимагаючи відшкодування шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, позивачу потрібно насамперед довести факт завдання йому шкоди завдавачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно- наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Доводи позивача відносно того, що факт заподіяння ПАТ «ВіЕйБ Банк» шкоди відбувся внаслідок бездіяльності ОСОБА_2, та внаслідок порушення ним, як власником істотної участі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підтверджені належним та допустимим доказами у справі. Також колегія суддів вважає, що не підтвердженні належними та допустимими доказами твердження позивача про те, що саме внаслідок бездіяльність відповідача та порушення ним Закону України «Про банки і банківську діяльність» позивачу була заподіяна шкода, як і не доведено розмір зазначеної шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власником істотної участі та заподіяною шкодою.

Таким чином, твердження позивача про незаконність рішення суду першої інстанції, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження, а обставини, на які посилається позивач є недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.01.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: