Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/320/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Лях М. М.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації Волинської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтування вимог зазначила, що відповідач є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.Шлюб розірвано у 2009 році. Дитина знаходиться на її повному утриманні та вихованні.

Батько дівчинки не приймає жодної участі у вихованні та розвитку дівчинки, не бачив її понад вісім років, не цікавиться станом здоров'я, успіхами, морально та матеріально не підтримує, лише сплачує аліменти по 200 грн. на місяць.

Таким чином самоухилився від участі у вихованні, належному утриманні доньки, зовсім нею не цікавиться. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації Волинської області (а.с.25-26).

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, підтверджується довідкою із школи, показами свідка, висновком органу опіки та піклування. Крім того, відповідач особисто підтвердив, що від народження не спілкується з дитиною навіть по телефону. ОСОБА_4 ні до подачі позову, ні після цього жодного разу не вжив заходів налагодження із дитиною контакту, хоча жодних перешкод в цьому не існує.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2, пояснення ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В судовому засіданні не встановлено, а позивачем не доведено фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Також позивачем не подано до суду доказів негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій.

Проте, з даним висновком не погоджується колегія суддів, так як він здійснений без врахування всіх обставин та доказів у справі.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 (а.с.4).

14 травня 2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.5).

07 квітня 2009 року рішенням Горохівського районного суду Волинської області з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 210,30 грн., починаючи з 05.02.2009 року до повноліття (а.с. 6-7).

Згідно довідок, виданих 05 лютого 2016 року та 11 липня 2016 року Бужанівською сільською радою Горохівського району Волинської області ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Відповідно до розрахунку відділу ДВС Онуфріївського районного управління юстиції, ОСОБА_4 сплачує на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки щомісячно в розмірі 211,00 гривень. Станом на 01 вересня 2016 року заборгованості не має (а.с.41)

В порядку частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частина 1 ст. 164 СК України визначає підстави позбавлення батьківських прав.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не приймати участь у виховані, духовному та фізичному розвитку дитини).

В порядку ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків з ким проживає дитина.

Як роз'яснено у п.15-16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Частинами 2 та 3 статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем доведено факт систематичного та тривалого ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов'язків.

Матеріалами справи підтверджено, що після розлучення сторін ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 в с. Ржищів, Горохівського району, Волинської області та знаходиться на утриманні матері (а.с. 9). Відповідач проживає в смт. Онуфріївка, Кіровоградської області.

Аліменти відповідачем сплачуються виключно в розмірі визначеному рішенням Горохівського районного суду Волинської області, який становить 210, 30 грн. (а.с.6-7;41), іншої матеріальної допомоги доньці не надає.

Згідно довідки № 31 від 08 липня 2016 року загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Горохівського району Кіровоградської області ОСОБА_4, який є батьком учениці 4-го класу ОСОБА_5, жодного разу за час навчання дитини в школі не цікавився успішністю дочки, не був присутній на загальношкільних та класних батьківських зборах (а.с.10).

Відповідно до висновку № 3118/36/2-16 від 24 жовтня 2016 року, Горохівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування враховуючи рішення районної комісії з питань захисту прав дітей від 20.10.2016 р., вважає, що позбавлення ОСОБА_4 прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.81-82).

Об'єктивні докази у справі свідчать про повне ухилення ОСОБА_4 в прийнятті участі в житті доньки. Він нею не цікавиться, бачив в останнє коли дівчинці був рік, інтерес до дочки у батька відсутній.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції з'ясовано, що відповідач дійсно не виявляв жодного бажання спілкуватись зі своєю дочкою. Суду пояснив, що позбавлення батьківських прав може зашкодити його репутації. Вказав, що має можливість сплачувати більший розмір аліментів, але цього не здійснює, причину не зміг зазначити. Не виказав наміру спілкуватися з дочкою та в подальшому цікавитись її життям, при можливості матеріально допомагати, тобто належним чином виконувати свої батьківські обов'язки.

Крім того, після розірвання шлюбу він не відвідував дитину та не спілкувався з нею понад 8 років, навіть не знає як вона виглядає.

Сукупність вищенаведених фактів колегія суддів розцінює як свідоме ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дитини та його винну в цьому поведінку.

Вищевикладене доводить, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, у нього не існували поважні причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, через які він не мав реальної можливості протягом тривалого часу брати участь у вихованні та утриманні доньки, крім того не надав належних та достатніх доказів того, що він має намір вчиняти дії, які б свідчили про бажання до виховання дитини, по меншій мірі розпочати спілкування. Дівчинка взагалі свого батька не знає.

Суд апеляційної інстанції також прийняв до уваги, що протягом часу від порушеного спору в суді і до вирішення справи в апеляційному суді, пройшло майже рік і за цей час ОСОБА_4 не застосував жодного заходу в налагодженні стосунків з донькою. Таким чином, відповідач при відсутності жодних перешкод, своє ставлення до дитини не змінив та не вчинив будь-яких дій, спрямованих на спілкування з дочкою, тобто умисно свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

ОСОБА_3 в суді зазначила, що в разі бажання батька приймати участь в житті дитини, позитивно сприйняла б таку ініціативу, натомість відповідачеві донька не цікава, він її не знає, батьківство його тяготить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Оскільки не спілкується та не відвідує дочку вдома або у школі, не виявляє до дитини ніякого інтересу, належної матеріальної або іншої допомоги не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм, не цікавиться її життям та станом здоров'я. Тобто, не проявляє до своєї дитини будь якої батьківської турботи.

Вказане підтверджує винну поведінку ОСОБА_4 в ухиленні від виховання своєї доньки, у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таке рішення в свою чергу насамперед відповідатиме інтересам дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила постановити ухвалу про повернення їй сплаченого судового збору при подачі позову. Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки згідно вимог цивільно-процесуального законодавства питання щодо повернення сплаченої суми судового збору при зверненні з позовом вирішується судом, який вирішував питання, пов'язані з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу.

Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційної до задоволеної або відхиленої частини вимог.

Так як позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, то з ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1157, 52 грн.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2016 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, орган опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації Волинської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 1157,52 грн.

Рішення апеляційного суд набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: