АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/272/17 Справа № 328/527/16 Головуючий у 1 й інстанції - Кудрюкова В.М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, комунальної установи "Чернігівська центральна районна лікарня" Запорізької області на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року у справі за позовом

ОСОБА_3 до Комунальної установи "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради, Запорізької області, Комунальної установи " Запорізька обласна клінічна лікарня" Запорізької обласної ради за участю третьої особи ОСОБА_2 про виключення з медичних карт стаціонарного хворого лікувальних установ та листа непрацездатності діагнозу, що не підтверджений належним чином,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, яким просить виключити діагноз «Алкогольне сп'яніння», що не підтверджений належним чином: з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 Комунальної установи «Чернігівська районна лікарня»,Чернігівської районної ради, Запорізької області; з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради та листка непрацездатності серія АГН №907402, що виданий Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради на ім,я ОСОБА_3 про його увільнення від роботи з 03 жовтня 2015 року по 09 листопада 2015 року.

Позов обгрунтовує тим, що 02 жовтня 2015 року о 22 годині 30 хвилин бригадою швидкої допомоги він був доставлений до Комунальної установи «Чернігівська центральна районна лікарня», бо являвся постраждалим внаслідок події ДТП. У період перебування на лікуванні йому стало відомо про те, що черговим лікарем-хірургом КУ «Чернігівська ЦРЛ» ОСОБА_2 йому був встановлений попередній діагноз «Алкогольне сп'яніння», який не був підтверджений належним чином, тобто відсутні необхідні для такого діагнозу лабораторні дослідження при наявності забору крові. В подальшому наявність в медичній карті стаціонарного хворого КУ «Чернігівська центральна районна лікарня» на його ім'я, не підтвердженого належним чином діагнозу, а саме за формуліровкою: «Алкогольне сп'яніння», потягло за собою інші наслідки. Так, цей безпідставний діагноз від первинного джерела в подальшому в якості похідного був відображений у медичній карті стаціонарного хворого за місцем його наступного лікування у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня», а також у листку непрацездатності серія АГН №907402, який був виданий йому Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» про звільнення від роботи з 03 жовтня 2015 року до 09 листопада 2015 року.

Наявність в медичній документації, не підтвердженого належним чином діагнозу, має для позивача суттєві правові наслідки, оскільки недостовірні відомості про стан його здоров'я на момент надання медичної допомоги лікувальним закладом порушує його права як пацієнта, який вправі розраховувати на достовірний діагноз, підтверджений необхідними дослідженнями, а листок непрацездатності до того ж є носієм інформації для проведення фінансових виплат.

Відповідачам відомо про його не згоду з діагнозом та його оскарження, внаслідок чого наказом КУ «Обласний наркологічний диспансер» була створена комісія для проведення службової комісійної перевірки, а також до їх відома доведені висновки комісії. До цього часу відповідачами не прийняті заходи по відновленню його порушених прав.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просив про виключення з медичних карт стаціонарного хворого лікувальних установ та листа непрацездатності діагнозу, що не підтверджений належним чином.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року позов був задоволений повністю. /а.с.67-71,т.1/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та головний лікар Комунальної установи "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Запорізької області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі /а.с.85-86,93-95, т.1/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що було встановлено порушення прав позивача з боку установ-відповідачів та порушене право підлягає судовому захисту шляхом виключення належним чином діагнозу "Алкогольне сп,яніння" з медичної документації позивача.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 цієї ж статті апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

По справі встановлено, що 02 жовтня 2015 року о 22 годині 30 хвилин, бригадою швидкої допомоги позивач ОСОБА_3 був доставлений до Комунальної установи «Чернігівська центральна районна лікарня», бо являвся постраждалим внаслідок події ДТП і черговим лікарем-хірургом КУ «Чернігівська ЦРЛ» ОСОБА_2 йому був встановлений попередній діагноз «Алкогольне сп'яніння», який в подальшому в якості похідного був відображений у медичній карті стаціонарного хворого за місцем його наступного лікування у КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня», а також у листку непрацездатності серія АГН №907402, який був виданий йому Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» про звільнення від роботи з 03 жовтня 2015 року до 09 листопада 2015 року.

Не погоджуючись з зазначеним діагнозом позивач звернувся зі скаргами до КУ "Обласний клінічний наркологічний диспансер", який провів службову комісійну перевірку та встановив, що попередній діагноз "Алкогольне сп'яніння", встановлений 02 жовтня 2015 року при наданні позивачу медичної допомоги є необгрунтованим та визнаний таким, що має бути скасований. Тому позивач вважає, що його порушене право підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦПК України.

Суд вважає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням виходячи з наступного.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за змістом якої особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу для захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Обравши спосіб захисту свого порушеного права, як виключення з медичних документів діагнозу "Алкогольне сп'яніння" позивачем не було враховано специфіку ведення медичної документації.

Так, порядок заповнення медичних карт стаціонарних хворих регулюється відповідною Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № ООЗ/о «Медична карта стаціонарного хворого № », затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України 14 лютого 2012 року № 110 з наступними змінами й зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 662/20975. Зокрема, пунктами 6, 22 цієї Інструкції передбачено, що заповнення даних медичної карти що стосується діагнозу здійснюється лікуючим лікарем.

Порядок видачі лікарняних листів врегульовано Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 455 від 13 листопада 2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за № 1005/6196 «Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян». Пункт 2.9 Інструкції передбачає видачу лікарняних листів лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення у разі лікування в стаціонарі.

Пункт 2.10 вказаної Інструкції передбачає, що у разі тимчасової непрацездатності, зумовленої захворюванням, або травмою, внаслідок алкогольного, токсичного сп'яніння чи дії наркотиків, що визначається ЛКК у порядку, встановленому спільним наказом МВС України, МОЗ України та Міністерства юстиції України від 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18 «Про затвердження інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони здоров'я та проведення огляду з використанням технічних засобів», зареєстрованим Міністерством юстиції України 07 березня 1995 року за № 55/591, видається листок непрацездатності з обов'язковою позначкою про це в ньому та в медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого.

Відповідно до п.8.3 Інструкції за порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, лікарі несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Порядок заповнення листка непрацездатності визначається відповідною Інструкцією про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03 листопада 2004 року № 532/274/136-ос/1406 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 року за № 1456/10055 з наступними змінами. Відповідно до п.1 цієї Інструкції лицьовий бік листка непрацездатності заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним працівником, а зворотній бік - за місцем роботи застрахованої особи. Пункт 4.2 Інструкції передбачає, що у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з ним, робиться позначка про таке сп'яніння.

Пунктом 4.5 встановлено, що у разі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом «Виправленому вірити», підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров'я «Для листків непрацездатності». На бланку листка непрацездатності дозволяється не більше двох виправлень.

Беручи до уваги те, що встановлення діагнозу хворого віднесено до виключних повноважень медичних працівників (лікарів) й будь-які виправлення до листка непрацездатності вносить саме лікар, суд не може підміняти лікаря й вирішувати питання про виключення з медичних карт стаціонарного хворого та листка непрацездатності будь-якого діагнозу (навіть, якщо й такий не підтверджений належним чином).

Отже, наведені обставини свідчать про наявність правовідносин, які вирішуються у іншому передбаченому законом порядку.

За таких обставин, висновок суду про задоволення позову є необґрунтованим у зв»язку з його недоведеністю, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_2 та Комунальної установи "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Запорізької області, кожного окремо, по 607 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Комунальної установи "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Запорізької області - задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 607 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунальної установи "Чернігівська центральна районна лікарня" Чернігівської районної ради Запорізької області судовий збір у сумі 607 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров