Справа № 127/2546/17 Провадження № 22-ц/772/1592/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 44Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Якименко М.М.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення ,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані та проживають: його син ОСОБА_4, дружина сина ОСОБА_3, його онук ОСОБА_5, правнук ОСОБА_6 та його колишня дружина ОСОБА_7, яка зареєстрована за даною адресою, але більше 5 років не проживає в ній.

Зазначав, що проживання з відповідачами є неможливим через систематичні сварки, бійки та погрози, що негативно позначається на його здоровї. Позивач звертався до правоохоронних органів, щоб захиститися від нападів відповідачів. Разом з тим, подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мають в приватній власності будинок по вул. Набережна, 6 в с. Дружне, Калинівського району, Вінницької області, а також 6 га земельного паю. Виходячи з чого просив позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року у задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обгунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що відповідно до ордера на житлове приміщення № 20206 від 08.12.1988 року, позивач був заселений в квартиру АДРЕСА_2. Ордер був виданий на трьох осіб: його дружину ОСОБА_7 та його сина ОСОБА_4 (а.с. 5).

З відмітки в паспорті позивача вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований з 04.01.1989 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 3).

Зі змісту довідки ТОВ «ЖЕО» № 3930 від 01.11.2016 року видно, що квартира АДРЕСА_2 перебуває в державній власності, особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_2 Також в даній квартирі зареєстровані його: колишня дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_3, онук ОСОБА_5, та правнук ОСОБА_6 (а.с. 4).

1 липня 2014 року між ТОВ «ЖЕО» та ОСОБА_2 було укладено договір найму житла в будинках комунальної власності, відповідно до умов якого наймодавець надав ОСОБА_2 у безоплатне користування житлове приміщення квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 7-8).

Пунктами 2.1.2., 2.1.3. вищевказаного договору визначено, що наймодавець має право вимагати в судовому порядку виселення наймача, членів його сімї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла, якщо вони систематично псують чи руйнують приміщення або використовують його не за призначенням, або створюють неможливі умови для спільного проживання мешканцям будинку. Наймодавець має право вимагати в судовому порядку виселення членів сімї наймача або інших осіб, що вселились з порушенням п. 1.3.6. договору.

Згідно з відповіді ТОВ «ЖЕО» № 3983 від 17.11.2015 року, на звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані у спірній квартирі , що вказує на відсутність порушень п. 1.3.6. договору найму житла в будинках комунальної власності з боку останніх. Також у товариства відсутні відомості, які б підтверджували факт систематичного псування чи руйнування приміщення або використання його не за призначенням, або створення неможливих умов для спільного проживання мешканцям будинку з боку ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а тому відсутні будь-які підстави на звернення ТОВ «ЖЕО» до суду щодо виселення з спірної квартири членів сімї позивача (а.с. 10-11).

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року розяснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Таким чином, за змістом вищевказаної статті, виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, зокрема, систематичного порушення правил співжиття, і як наслідок цього - неможливість для інших спільного проживання з таким громадянином; вживання до нього заходів запобігання і громадського впливу та їх безрезультатність.

Матеріалами справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до поліції з проханням вжити заходи відносно його родичів, котрі проживають спільно з ним за спірною адресою, з якими постійно виникають непорозуміння на побутовому підґрунті. Так, під час проведення перевірок, в діях родичів позивача було встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення. Разом з тим, з відповідачами було проведено бесіди профілактичного характеру з метою недопущення протиправної поведінки в майбутньому (а.с. 18, 22).

Водночас, бесіди з відповідачами не є офіційними заходами впливу поліції, тому це не є належним доказом їх протиправної поведінки.

Також акт № 1674 від 15.07.2015 року, складений позивачем та двома його сусідами і затверджений директором ТОВ «ЖЕО» про пошкодження міжкімнатних дверей до кімнати позивача, не є допустимим доказом систематичного порушення відповідачами правил співжиття.

Наявність у ОСОБА_3 на праві власності житла по вул.. Набережній, 6 в с. Дружне, Калинівського району, Вінницької області не є підставою виселення відповідно до ст. 116 ЖК України (а.с. 23).

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із спірної квартири без надання їм іншого жилого приміщення.

Щодо доводів ОСОБА_2 про порушення норм процесуального права, зокрема, неповідомлення судом про стадії процесу, то ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року було відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 12. год. 00 хв. 03 березня 2017 року, тобто призначено розгляд справи по суті.

За змістом ч. 7 ст. 130 ЦПК України попереднє судове засідання не є обов'язковим. Питання про необхідність його проведення вирішується суддею під час відкриття провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 по призначення по справі судово-медичної експертизи відносно психічного стану відповідача ОСОБА_3 (а.с. 59) .

29 березня 2017 року ОСОБА_3 заявив клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 на предмет психічного стану відповідача.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. . Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Виходячи з предмета позову та положень ст. 58 , ч. 3 ст. 309 ЦПК України психічний стан відповідача ОСОБА_3 не стосується предмета доказування.

Отже , невирішення судом першої інстанції питання про призначення судово-психіатричної експертизи щодо відповідача ОСОБА_3 не призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

ОСОБА_2 клопотань про виклик і допит свідків не заявляв.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали в недотриманні процедури судового розгляду є необґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись, ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом: