АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/66/17 Справа № 199/780/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490021704 від 11.01.2007 року, з якої: заборгованість за кредитом - 289277,15 грн., заборгованість за відсотками - 19031,41 грн., пеня - 88411,67 грн., а всього 396720,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» понесені ними судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 1032,19 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до доходу Держави судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 951,41 грн. з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 490021704. Відповідно до умов договору, відповідачем отримано кредит у розмірі 38436,32 доларів США на придбання транспортного засобу, згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «Алмаз МоторЛтд» № 797А/06 від 10 жовтня 2006 року - TOYOTA CAMRY, 2006 року випуску, д/н НОМЕР_1 та оплати страхової суми ЗАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» за перший рік страхування транспортного засобу у розмірі 11842,42 грн. За умовами договору відповідач ОСОБА_4 зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12% річних, повернути кредит в строк не пізніше 11 січня 2013 року та сплачувати проценти за користування ним у порядку, визначеному договором та в строки, визначені Графіком повернення.

Кредитні кошти відповідачем були отримані, утім зобов'язання за договором щодо повернення їх банку належним чином не виконуються, в зв'язку з чим утворилась прострочена заборгованість за кредитом - 289277,15 грн., за відсотками - 19031,41 грн..

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, відповідно до кредитного договору, 11 січня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 490021704-П.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач ОСОБА_4, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобов'язання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором та сплати процентів за користування кредитом. Також зазначив, що за умовами договору поруки (п. 3.1 договору) боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, як солідарні боржники.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

В ході судового засідання було проведено судово-економічну експертизу.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3518/3519-16 від 03 березня 2017 року, встановлено, що документально підтверджується надання кредиту за кредитним договором № 490021704 від 11.01.2007 готівкою в сумі 38436,32 доларів США (еквівалент в національній валюті України станом на 11.01.2007 за курсом 505,00/100 складає 194103,42 грн.), оплата продавцю ТОВ «Алмаз-мотор Лтд» частини вартості транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2006 р.в у сумі 182261,00 грн. за договором купівлі-продажу № 797А/06 від 10.10.2006 р., а також оплата страхового внеску Страховику ЗАТ «Просто-Страхування» за договором страхування ТЗ № 0112638 від 11.01.2007 р. у сумі 11842,42 грн. без ПДВ (що передбачено пунктом 1.4.4. Кредитного договору № 490021704 від 11.01.2007 р).

Документально підтверджується і відповідає умовам Кредитного договору № 490021704 від 11.01.2007 р. заборгованість за кредитом в сумі 12337,22 доларів США станом на 07.04.2015 (що за курсом НБУ на 07.04.2015 р. - 23,447515 грн./доларів США, що складає 289277,15грн).

Доводи апелянта щодо невідповідності розрахунку заборгованості в частині стягнення основної суми боргу не знайшли свого підтвердження в ході розгляд справи та спростовуються висновком в казаної експертизи.

Крім того, з висновку судово-економічної експертизи № 3518/3519-16 від 03 березня 2017 року вбачається, що ізниця між сумою нарахованих експертом відсотків (27175,23 дол. США) та сплачених сум відсотків (26375,81 дол. США) за період 11.01.2007-07.04.2015 за Кредитним договором № 490021704 від 11.01.2007 р. складає 799,42 доларів США станом на 07.04.2015. Підтвердити документально заборгованість за відсотками в сумі 811,66 доларів США (19031,41 грн.), яка наведена в Розрахунку ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №490021704 від 11.01.2007 р. станом на 07.04.2015 р., не надається на можливе, оскільки на дослідження не надані виписки банку по рахункам, в яких відображено нарахування поточних та прострочених сум відсотків по Кредитному договору № 490021704 від 11.01.2007 р., які були заявлені у клопотанні від 19.07.2016 р. №09/3518/3519/3030.

У зв'язку із зазначеним рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення відсотків за кредитним договором з 811,66 доларів США до 799,42 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ станом на 07.04.2015 складає 18744,42 грн. в зв'язку із недоведеність позивачем, відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК позовних вимог в цій частині

Щодо стягнення пені за Кредитним договором № 490021704 від 11.01.2007, колегія суддів виходе із наступного.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме й нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч1-2 ст.551 ЦК).

Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору, за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% (один відсоток) від простроченої суми за кожний день прострочення.

Аналізуючи норми ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Як вбачається з Висновку судово-економічної експертизи № 3518/3519-16 від 03 березня 2017 року, підтвердити документально заборгованість по пені за останній календарний рік в сумі 3770,62 долларів США (88411,67 грн.), яка наведена в Розрахунку ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №490021704 від 11.01.2007 р. станом на 07.04.2015 р. не надалося за можливе, оскільки на дослідження не надані виписки банку по рахункам обліку нарахованих та сплачених сум пені за користування кредитом та пені за прострочення сплати процентів , штрафів, ін.. платежів по Кредитному договору №490021704 від 11.01.2007 р., які були заявлені у клопотанні від 19.07.2016 р. №09/3518/3519/3030.

Як передбачено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У зв'язку з чим рішення в частині стягнення пені підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог в цій частині внаслідок недоведеності.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у Банку ліцензії та сумніви відповідача чи взагалі Позивач є банківською установою спростовується матеріалами справи, а саме Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та Статутом ПАТ «Альфа-Банк» (том 1 а.с.25-27).

Відповідно до ч.1, 5 ст.88 ЦПК України, підлягає зменшенню стягнення судових витрат з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави у розмірі по 507,92 грн. з кожного.

Керуючись ст.304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2016 року змінити в частині стягнення заборгованості по відсоткам зменшивши суму з 19031,41 грн. до 18744,42 грн.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в частині стягнення пені у розмірі 88411,67 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Змінити рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська в частині стягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судових витрат по сплаті судового збору зменшивши їх до 507,92 грн. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку.

Судді: