Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/947/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді - Рижого О.А.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до Чудельської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с.Чудель Сарненського району Рівненської області по вул. Нова, 7 в порядку спадкування за заповітом, після смерті сестри ОСОБА_3, яка померла 20.09.2016 року. Посилається на те, що в оформленні спадщини Постановою приватного нотаріуса від 23.03.2017 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на цілий житловий будинок їй було відмовлено, оскільки посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі додатку №1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а також, в звязку з тим, що на 1/2 частку спадкового майна є інший спадкоємець - син спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_2, який вказаний в заповіті та на день смерті своєї матері проживав разом з нею і заяви про відмову від прийняття спадщини не подав. З позовної заяви, також вбачається, що домоволодіння по вул. Нова, 7 с. Чудель Сарненського району належало батьку позивачки ОСОБА_4, який помер 05.09.1990 року, відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 21.12.1989 р. ОСОБА_1 вважає, що спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_5 та його дочка ОСОБА_3, оскільки постійно проживали з ОСОБА_4 З даного позову також вбачається, що ОСОБА_5 померла 02.08.2006 р. ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, що спадщину після її смерті прийняла її донька ОСОБА_3, оскільки на момент її смерті проживала разом з нею та вступила в управління та розпорядження майном, в тому числі і вищезазначеним житловим будинком. Заповітів після своєї смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яким на випадок своєї смерті розпорядилися б своїм майном, не склали.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. При дачі пояснень по суті позову посилалась на те, що порушення форми посвідчувального напису заповіту носять формальний характер та не тягнуть за собою його нікчемності. Позивачка пояснила суду, що звернулась з даним позовом до ОСОБА_2 тому, що він вказаний в заповіті, відповідно до якого вона має намір успадкувати цілий будинок №7 по вул. Новій в с. Чудель Сарненського району Рівненської області, як спадкоємець, якому спадкодавиця ОСОБА_3 заповіла вищевказаний житловий будинок в рівних долях з нею, тобто по його ? частині.

Представник позивачки ОСОБА_6, при дачі пояснень в підтримання позову ОСОБА_1 в судовому засіданні наголосила, що ОСОБА_2 проти позову не заперечує та в матеріалах справи знаходиться його заява про те, що він позовні вимоги ОСОБА_1 визнає. Одночасно, ОСОБА_6 суду повідомила, що ОСОБА_2, який являється спадкоємцем із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений строк не звертався та на момент смерті спадкодавці ОСОБА_3 з нею не проживав, участі в похованні не брав та під час її хвороби не доглядав за нею. Вказала також, що після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 забрав з будинку, де вона проживала, меблі, побутову техніку та інше майно.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, проте на запитання суду конкретно не відповів, чи відмовляється він від своєї частки у спадщині на користь позивачки, а саме частини вищевказаного житлового будинку. ОСОБА_2, при дачі пояснень, суду пояснив, що постійно проживав з матір'ю. З 2014 року, коли познайомився з своєю майбутньою дружиною, через деякий час переїхав до неї жити, але постійно один, два рази на місяць, приїжджав до матері навідувати її, допомагав по господарству. Підтвердив, що після смерті матері, за домовленістю із позивачем, забрав, меблі та побутову техніку з будинку.

Представник Чудельської сільської ради в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи Чудельська сільська рада була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення №103, наявне в матеріалах справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який являється чоловіком позивачки показав, що ОСОБА_2 проживав постійно із своєю матір'ю, але коли познайомився із своєю майбутньою дружиною, став проживати за адресою своєї дівчини в с. М. Желудськ Володимирецького району. Приїжджав до матері, коли потрібно було допомогти посадити город, викопати картоплю. За покійною доглядала його дружина, свідок возив її в лікарню. Всі витрати на лікування і поховання понесли він та його дружина ОСОБА_1 Свідок ствердив, що після смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_2 забрав меблі, побутову техніку, яка належала покійній.

Свідок ОСОБА_8, яка була сусідкою покійної ОСОБА_3, також ствердила, що син ОСОБА_3 проживав з матірю, потім став проживати у своєї дівчини в с. М. Желудськ Володимирецького району. До матері приїжджав садити, обробляти, копати картоплю, допомагав їй по господарству. Деякий час він з своєю дружиною проживали біля матері. На час смерті ОСОБА_3, її син ОСОБА_2 проживав з мамою. Свідок ОСОБА_8 підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 після смерті матері забрав речі, меблі, які належали покійній. На даний час в спірному будинку ніхто не проживає, свідок здійснює догляд за ним.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Однією з підстав набуття права власності, згідно з вимогами ст.1216 ЦК України, є спадкування.

Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник вправі пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

20.09.2016 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №195970 від 20.09.2016 року. (а.с. 18)

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, яким розпорядилася своїм майном в тому числі і житловим будинком, який знаходиться в с. Чудель по вул. Новій,7, Сарненського району Рівненської області на користь свого сина ОСОБА_2 та сестри ОСОБА_1 в рівних долях (а.с.3).

Після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 відкрилася спадщина на її майно, в звязку з чим позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення права власності на спадкове майно.

Постановою приватного нотаріуса від 23.03.2017 року про видачу свідоцтва про право на спадщину на цілий житловий будинок ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі додатку №1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, а також, що на 1/2 частку спадкового майна є син спадкодавця ОСОБА_2, який на день смерті своєї матері проживав разом з нею і заяви про відмову від прийняття спадщини не подав.

Усі питання пов'язані з переходом майна померлого до спадкоємців і документальним оформленням майна до спадкоємців і документальним оформленням прав, вирішуються нотаріальними конторами. Лише якщо між зацікавленими особами виникає спір переходу майна померлого до його спадкоємців, то лише в цьому випадку спірні питання вирішуються судом.

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 21.12.1989 року будинок №7 по вул. Новій с.Чудель Сарненського району належить ОСОБА_9 (а.с. 5), тоді як позивачка в позові вказує, що вказаний будинок належав ОСОБА_4. Даний житловий будинок був зареєстрований в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації під реєстровим номером №2-43-275, що підтверджується технічним паспортом та випискою з інвентаризаційних матеріалів, виданий на ОСОБА_9 (а.с.6). Тоді як свідоцтво про смерть, видане повторно, серія І-ГЮ №196294 від 23.11.2016 року підтверджує факт смерті 05.09.1990 року ОСОБА_10 (а.с.17). З довідки, виданої виконкомом Чудельської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 03.11.2016 р. №3651 вбачається, що за адресою с. Чудель вул. Нова,7, Сарненського району Рівненської області проживав та був зареєстрований ОСОБА_4, який помер 05.09.1990 р. Вказані розбіжності в написанні прізвища та по батькові померлого, вказують на те, що суду не надано доказів, що вищевказаний житловий будинок належав саме померлому ОСОБА_10. Що стосується померлої ОСОБА_5, то позивачка вказує, що вона вважається такою, що спадщину прийняла після смерті чоловіка разом з дочкою ОСОБА_3, так як на момент смерті проживали разом з спадкодавцем і вступили в управління та розпорядження майном, враховуючи, що заповіту після своєї смерті ОСОБА_4 не склав. Проте, в свідоцтві про одруження російською мовою вказано, що з "Примак Серафимой Григоровной" одружився "Зиньков Грыгорий Моесеевич" (а.с.13). З довідки виданої виконкомом Чудельської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 03.11.2016 р. №3651 вбачається, що на час смерті з ОСОБА_4 проживали дружина ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_3 Разом з тим в свідоцтві про народження вказано російською мовою, що ОСОБА_11, батьком зазначений російською мовою "Зиньков Григорий Моисеевич" (а.с.13). Тому, у суду немає доказів того, що вказаний житловий будинок належав та перейшов у спадок саме вище зазначеним особам. Дані обставини свідчать про відсутність факту родинних відносин між вказаними особами. Відомостей про встановлення раніше відповідних фактів суду не надано, вимоги про встановлення даних фактів суду не заявлено. Згідно заповіту від 08.07.2016 р. ОСОБА_3, яка померла 20.09.2016 р. зробила розпорядження, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона має право за законом і що належало їй на момент смерті заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2; в заповіті не конкретизовано, що це житловий будинок, який знаходиться в с. Чудель вул. Нова,7, Сарненського району Рівненської області. Крім того, у суду немає доказів, що вказаний житловий будинок належав їй на праві власності, або який вона успадкувала, виходячи з вищенаведеного. Крім того, померла ОСОБА_3 заповіла своє майно, до складу якого, на думку позивачки, входить даний житловий будинок, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях, тоді, як Постановою приватного нотаріуса від 23.03.2017 року про видачу свідоцтва про право на спадщину було відмовлено ОСОБА_1 на цілий житловий будинок. Доказів того, що позивачка зверталася до нотаріуса про оформлення спадщини в частині на яку вона має право за вказаним заповітом, а саме на ? частину житлового будинку у суду немає.

Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження позивачки проте, що житловий будинок належав її батьку та після його смерті вказаний будинок успадкувала його донька ОСОБА_3, суд не може взяти до уваги, як допустимий доказ, так як вона є зацікавленою у вирішенні питання щодо спадкового майна на її користь.

Беручи до уваги те, що Постановою приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на цілий житловий будинок позивачці було відмовлено, оскільки посвідчувальний напис на заповіті не відповідає формі додатку №1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, а також з огляду на встановлене, враховуючи, що ОСОБА_1 не просила суд встановити факт розпорядження спадковим майном, до якого входить житловий будинок, наявність іншого спадкоємця, який не подав заяву про відмову від спадщини, а тому ОСОБА_1 не має права на спадкування його частини житлового будинку, позивач, згідно норм спадкового права, не довела ті обставини, на які посилалася при зверненні до суду, суд приходить до висновку, за наявності таких суперечностей, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у його підтвердження.

На підставі викладеного ст.ст. 16,328,392,1216,1257 ЦК України, керуючись ст.ст. З, 10, 11, 58, 61, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Рижий

Повний текст рішення складено

та підписано 02 червня 2017 р.