Провадження № 2/127/872/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Ткача Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору поруки.

Позов мотивований тим, що Вінницьким міським судом Вінницької області слухається цивільна справа № 127/4103/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення зборгованності за кредитним договором.

Позовні вимоги аргументовані тим, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № VTW3G4. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № VIW3G4/1 від 29.02.2008 року. Через неналежне виконання боржником ОСОБА_4 своїх зобов'язань по кредитному договору ПАТ КБ «ПриватБанк» 19.02.2016 року звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Керуючись правом вимоги до поручителя, банк вказав відповідачем по даному позову ОСОБА_8 16.09.2008 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, в зв'язку з чим змінила прізвище на «Дуленко». Кредитним договором передбачено обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячно (п.3.1). У разі порушення термінів повернення кредиту передбачено нарахування пені (п. 5.1) та право банку достроково стягнути весь кредит у випадку порушення строків здійснення платежів (п. 2.3.7). Відповідно до розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви, прострочена заборгованість по кредиту виникла у грудні 2008 року. Таким чином, порушення термінів повернення кредиту було розпочато 01.01.2009 року. 23.09.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано на адресу поручителя вимогу щодо сплати всієї суми кредиту в порядку ст. 1050 ЦК України. У вказаній вимозі банк вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, нараховані проценти, комісії та штрафні санкції в тижневий термін з дати отримання вимоги. Таким чином, термін повернення кредиту було змінено та перенесено на жовтень 2010 року, а до суду банк звернувся не протягом 6 місяців, а через майже 6 років, у лютому 2016 року. Викладеним доводиться, що банк не використав своє право та не пред'явив вимог до поручителя на протязі піврічного терміну, а відтак, відповідно до чинного законодавства, договір поруки є припиненим в силу ст. 559 ЦК України, проте, Банк оспорює факт припинення договору поруки, пред'являючи позовні вимоги до ОСОБА_3

В судовому засіданні представник пощивача позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України.

Судом встановлено, що 29.02.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № VTW3G4 за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 211 500, 00 гривень, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Ціль кредитування - придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання. Строк повернення кредиту - до 29.02.2028 року.(а.с. 5-9)

Того ж самого дня між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода до вище вказаного договору. (а.с.10-13)

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань взятих за кредитним договором № VTW3G4 від 29.02.2008 року було укладено договір поруки № VIW3G4/1 від 29.02.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 (а.с.15)

Судом встановлено, що 16.09.2008 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, в зв'язку з чим змінила прізвище на «Дуленко». (а.с. 18)

Кредитним договором передбачено обов'язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячно (п.3.1). У разі порушення термінів повернення кредиту передбачено нарахування пені (п. 5.1) та право банку достроково стягнути весь кредит у випадку порушення строків здійснення платежів (п. 2.3.7).

Закритим акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», 30 квітня 2009 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Оскільки ОСОБА_4 було порушено терміни повернення кредиту, на адресу ОСОБА_3 було надіслано письмову вимогу про повне погашення простроченої заборгованості. Письмова вимога була надіслана 23.09.2010 року (а.с. 16-17).

Таким чином, термін повернення кредиту було змінено та перенесено на жовтень 2010 року.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Як випливає із змісту ч. 4 ст. 559 ЦКУ, в межах зазначеного строку кредитор повинен звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказане твердження ґрунтується на правовому висновку ВСУ від 19.09.2014 року: « регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вище викладене, зокрема узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-53цс14.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» було змінено термін повернення кредиту на жовтень 2010 року, а до суду банк звернувся не протягом 6 місяців, а через майже 6 років, у лютому 2016 року.

Викладеним доводиться, що банк не використав своє право та не пред'явив вимог до поручителя на протязі піврічного терміну, а відтак, договір поруки є припиненим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ст. 559 ЦК України є випадком, встановленим законом, при настанні якого допускається припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є цілком обґрунтованими та підлягають до задоволення, а порука за договором укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 29.02.2008 року № VIW3G4/1 - припиненою.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551, 20 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 525, 526, 547, 559, 698, 611, 651, 654, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58- 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір поруки № VIW3G4/1 від 29.02.2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 припиненим.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Жмудь