Справа № 211/1383/16-ц
Провадження № 2/211/131/17
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардіна О. С.

при секретарі Зоріній С.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

за відсутністю: позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернулася 31 березня 2016 року до суду вказавши, що 13 травня 2008 року з метою отримання споживчого кредиту у розмірі 14650,52 доларів США без зазначення грошового еквіваленту у гривні між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 70006951.

Однак позивач вважає укладений договір частково недійсним, оскільки при укладенні договору була порушена сама форма договору, оскільки в договорі не зазначено ні строк дії договору, ні посилання на дату його закінчення, що встановлює ризик для неоднакового тлумачення змісту договору зі сторони відповідача. Окрім цього при укладанні кредитного договору та наданні споживчого кредиту було додатково складено лише графік платежів та розрахунок сукупноївартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, і урахуванням вартостівсіх супутніх послуг,однак ані розяснень щодо кількості, їх обсягу та переваг саме такої сплати надано не було. Таким чином при наданні послуг щодо надання споживчого кредиту відповідачем були порушенні положення ч.2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», внаслідок чого виникла неможливість у повному виконанні грошових зобов'язань та застосування окремих його положень.

Банк при укладенні кредитного договору вказав у договорі значно завищене абсолютне значення подорожчання кредиту, чим ввів в оману позивача. Тому дійшовши обґрунтованого висновку про те, що вказані обставини свідчать про наявність ознак обману з боку відповідача, під впливом якого позивач підписав договір, що тягне за собою визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі ст. ст. 215, 230 ЦК України.

Окрім цього п. 8 кредитного договору передбачено, що підпис позивача на кредитному договорі є письмовим підтвердженням того, що позивач у письмовій формі ознайомлений з загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк», затвердженими наказами ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк» від 14 січня 2008 року №30, які йому роз'ясненні, зрозумілі та з якими він повністю згоден. В п.12 зазначається про існування тарифів по обслуговуванні поточних рахунків фізичних осіб в ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк», що є невід'ємною частиною кредитного договору. Однак ані посилання на інтернет - ресурс, ані надання їх у друкованомувигляді ознайомлення та їх підписаний позивачем здійснено не було.Тому умови кредитування фізичних осіб ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк», які були затверджені наказами ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк» від 14 січня 2008 року №30 та тарифи по обслуговуванні поточних рахунків фізичних осіб в ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк» не можна вважати складовою частиною укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, якщо зазначені документи: не виявлено підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які бпідтверджували, що саме ці загальні умови та тарифи розумів позичальник,підписуючи кредитний договір; існують сумніви щодо того, що загальні умови кредитування фізичних осібЗАТ «ОСОБА_1 - Банк», які були затверджені наказами ЗАТ «ОСОБА_1 - Банк» від 14 січня2008 року №30 та тарифи по обслуговуванні поточних рахунків фізичних осіб в ЗАТ«ОСОБА_1 - Банк» змінювались або доповнювались за власною ініціативоювідповідача. Таким чином при укладанні кредитного договору повної та всебічноїінформації надано не було.

До того ж кредитний договір було надруковано шрифтом, який ускладнює йогопрочитання та є дуже важким для ознайомлення, що порушує положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки текст надрукованозначно меншим шрифтом,ніж у 12 кегль. Таким чином на момент йогопідписання договір мав такі положення, які не те що важко було зрозуміти позивачем, а йпрочитати, тому відповідач, скориставшись необізнаністю позивачаусфері цивільного законодавства створив несприятливі умови для останнього, внаслідок чогойого право, як споживача, було порушено.

Крім того, не зрозумілість розрахунків при визначенні сукупної вартості кредиту. Так, п. 2.9. кредитного договору було встановлено комісійна винагорода у розмірі 1390,92 гривень. Більш того п.3 кредитного договору ще встановлює й обов'язок сплати комісій банку. Окрім цього відповідно до тлумачення та розуміння п. 2.9. кредитного договору можна дійти висновку, що комісія є винагородою, а не обов'язковим платежем, а отже не мала сплачуватись та включатись до зарахування взагалі. Існування комісії також підтверджується пп. е п. 3. 1.1. кредитного договору, однак вказаний пункту порушує ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки абоінші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, а отже вимоги відповідача щодо надання будь-яких документів, які підтверджували сплату комісій, яких не має бути взагалі, є незаконними. При укладанні кредитного договору не було надано ніякихпояснень, консультацій та роз'яснень щодо встановлення кредитної ставки, розмірузатрат і відсотків, чим були порушені права позивача, як споживача.

Банк зобовязує клієнта придбавати інші послуги, що протирічить ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Існує незрозумілість щодо встановлення грошового зобовязання,оскільки п. 2.1. кредитного договору встановлено грошове зобовязання у розмірі 14650,52 доларів США, а п. 2.1. вже зазначається зовсім інше грошове зобовязання урозмірі 69546 гривень. При цьому сума першочергового внеску зазначається у гривневомуеквіваленті(12 273 гривні), а щомісячна сплата грошового зобовязання зазначена вже у доларовому(271 долар США). Таким чином існує неоднакове розуміння щодо встановлення грошовогозобовязання, а тим паче - його сплати. Споживчий кредит надавався в іноземній валюті в сумі 14650,52 доларів США без зазначення взагалі еквіваленту у гривні (відповідно до п.2.1. кредитного договору). Однак ст. 192 ЦК України встановлено, що законним платіжнимзасобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій територіїУкраїни, є грошова одиниця України - гривня, а статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Впливом на економічну поведінку споживача є будь-які перешкоди, пов'язані з досудовим вирішенням спорів щодо виникнення заборгованостей у майбутньому, оскільки 17.03.2014 року позивачем було подано заяву про реструктуризацію кредитних зобовязань (шляхом надання кредитних канікул) у зв'язку з виникненням неблагосприятливих обставин щодо його сплати за місцем його проживання (початком військових дій та інше). 14.04.2014 року від відповідача було отримано відповідь за якою питання про надання кредитних канікул вирішено не було та навпаки, було з'ясовано питання щодо можливості проведення реструктуризації, але ніяк не шляхом надання кредитних канікул. Однак згідно «Рекомендації Національного Банку України щодо роботи банків з позичальниками-фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище», банкам рекомендується розглядати позичальника як такого, який погранив у скрутне фінансове становище, у разі наявності підтверджених відповідними достовірними документами об'єктивних та беззаперечних доказів того, що позичальник не в змозі своєчасно та в повному обсязі виконувати умови кредитного договору у зв'язку з настанням непередбачених обставин. З огляду на те, що позивач до недавнього часу мешкав у м. Горлівка Донецької області, що підтверджується реквізитами кредитного договору та його змушеним переселення в статусі біженці в місто ОСОБА_4 Ріг його фінансовий стан значно погіршився, а отже й можливості у повному виконанні грошових зобов'язань за кредитним договором позивач не мав, більш того він проживав на території антитерористичної операції, де проходять бойові дії та де не працює жодна установа і саме тому надання кредитних канікул, а не реструктуризація кредитного договору допомогла б змінити ситуацію на найкраще, однак цього не відбулось. З огляду на це у діях відповідача існують порушення як законодавчих актів так й актів внутрішнього користування фінансових установ.

Відповідно до п.11.3. Кредитного Договору позовна давність встановлена строком 50 років.У той же час згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Таким чином загальну позовну давність було збільшено на 47 років, аспеціальну (сплати неустойки,штрафу) - на 49 років. Однак п.11.3 не відповідає вимогам чинного законодавства та є недійсним через відсутність письмової форми взагалі, оскільки внизу вказаного пункту підпису позивачем здійснено не було, а отже зазначений пункт не відповідає вимогам ч.4 ст. 203 та ч.2 ст. 207 ЦК України. відсутності додатково складеного договору, який є обовязковим відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином окремий пункт у кредитному договорі вважати договором, якийзбільшує позовну давність є порушенням та зловживанням права з боку відповідача,оскільки знову ж таки порушує вимоги ч.4 ст. 203 та ч.2 ст. 207 ЦК України. Оскільки вважати окремий пункт у кредитному договорі окремим договоромне є можливим та у звязку з відсутністю підпису позивача на аркуші, девстановлено позовну давність строком 50 років вважає п.11.3 кредитного договорунедійсним на підставі ч.4 ст.203 та ч.2 ст. 207 ЦК України.

Крім того, відповідно до п.2.4. кредитного договору цільовим використанням споживчого кредиту було отримання позивачем у власність транспортного засобу, який пізніше став предметом застави. До початку 2014 року сплата грошових зобовязань здійснювалась позивачем у повному обсязі, однак у зв'язку з подіями, які зазначались вище здійснювати виконання за грошовим зобовязанням стало неможливим, внаслідок чого при прямуванні до міста ОСОБА_4 транспортний засіб було зупинено та здійснено стягнення предмету застави за виконавчим написом нотаріуса. В цьому випадку існують порушення п.п. 2,6 ч. 11 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів». Судового рішення про стягнення предмету застави, згоди від позивача надано не було. Таким чином відповідач не мав ніяких законних підстав на стягнення предмету застави у позивача. Окрім того з огляду тих документів,які були наданні при стягненні предмету застави виникає відчуття про існування вже зовсім іншою сторони за кредитним договором, однак ані повідомлень, ані будь яких інших дій з метою ознайомлення позивача про зміну сторін здійснено відповідачем не було.

Тому позивач просить визнати кредитний договір № 700006951 від 13.05.2008 р. який було укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» недійсним (том 1 а.с. 2-9).

23 лютого 2017 року позовна заява уточнена, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № 700006951 від 13.05.2008 р. який було укладено між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» та зняти заборону з відчуження з транспортного засобу OPEL ASTRA 0TGF69, 2008 року випуску, колір сірий, державний номер НОМЕР_1, № кузова Y6DOTGF698X018758, тип Легковий Сєдан (свідоцтво про реєстрацію АНС 171610 видане Горлівка РЕВ 6-го МРВ 07.05.2008 року) (том 3 а.с. 121-133).

Представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав з підстав, викладених в запереченнях (том 1 а.с. 43-45).

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», як кредитором, та ОСОБА_3, як позичальником, було укладено кредитний договір № 70000951, відповідно до п. 2 якого банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає банку в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань за договором предмет застави на викладених нижче умовах.

Згідно підпунктів 2.1-2.3. договору сума кредиту 14650,52 доларів США. Номінальна процентна ставка 13,50%. Дата остаточного повернення кредиту 14.05.2015 р.

Згідно підпункту 2.4. кредитного договору цільове використання кредиту: придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ДК «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» № 2912 від 05.05.2008 р. OPEL ASTRA 0TGF69, 2008 року випуску, колір сірий, державний номер АН2084АТ, № кузова Y6DOTGF698X018758, тип ЛЕГКОВИЙ СЄДАН (свідоцтво про реєстрацію АНС 171610 видане Горлівка РЕВ 6-го МРВ, 07.05.2008 року), оплата страхової суми ЗАТ СК «ВУСО» (Донецьк) за перший рік страхування транспортного засобу 0,00 грн. Сума першочергового внеску 12 273,00 грн.

Порядок надання кредиту: не пізніше наступного банківського дня після отримання банком документів, зазначених у розділі № 2, кредит надається однією сумою в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника …У разі надання кредиту в валюті кредиту долар США: позичальник здійснює продаж іноземної валюти, отриманої як кредитні кошти за договором, за безготівковим курсом, встановленим банком на день здійснення валютообміної операції та одразу зараховує отриману в результаті такої операції суму в національній валюті України на поточний рахунок. Позичальник діючи на підставі Цивільного кодексу України та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» в порядку договірного списання доручає банку перерахувати кошти (в т.ч. виручені від продажу валюти) з поточного рахунку позичальника за наступними реквізитами: в сумі 69546 грн. на рахунок продавця ДК ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс»… з метою оплати страхової суми за перший рік страхування Транспортного засобу за договором страхування між позичальником та страховиком (підпункт 2.7. договору).

Згідно п.п. 2.8. договору, порядок повернення кредиту та сплати процентів: платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до договору та його невідємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим договором. У разі сплати у валюті кредиту 14 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 271 доларів США; у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 13 числа кожного місяця у сумі, нарахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Підпунктом 2.9. договору встановлена комісійна винагорода за перерахування коштів продавцю та страховику в сумі 1390,92 грн.

Предмет застави згідно підпункту 2.11 складає транспортний засіб OPEL ASTRA 0TGF69, 2008 року випуску, колір сірий, державний номер АН2084АТ, № кузова Y6DOTGF698X018758, тип ЛЕГКОВИЙ СЄДАН (свідоцтво про реєстрацію АНС 171610 видане Горлівка РЕВ 6-го МРВ, 07.05.2008 року)

Вартість предмету застави 81819 гривень (п.п. 2.13).

Пунктом 3 кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банку, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобовязань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обовязки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплати процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у додатку № 1 до цього договору, який є його невідємною частиною.

Згідно зі статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього кодексу.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (частина четверта статті 18 цього Закону).

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Шрифт на день укладення договору був зрозумілий для прочитання позивачем кредитного договору, зауважень з цього приводу ним не заявлялось.

Тобто кредитний договір був укладений в належній письмовій формі та підписаний особисто сторонами, а пункт 8. цього договору викладено у наступній редакції: «Підпис позичальника на оригіналі договору, що залишається в банку є письмовим підтвердженням: отримання позичальником свого примірнику цього договору, що складається з першого та другого Розділів в дату його укладення; ознайомлення позичальника у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг; надання позичальнику іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України. Підпис позичальника на цьому договорі є також письмовим підтвердженням того, що позичальник в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб ЗАТ «Альфа-Банк», затверджених наказом ЗАТ «Альфа-Банк» від 14 січня 2008 року № 30, які йому розяснені та зрозумілі та з якими він цілком згодний».

Наявний в матеріалах справи графік погашення кредиту, підписаний Позичальником, має ануїтетну схему платежів, детально зазначає коли потрібно сплачувати та в яких розмірах, з чого складається платіж (зазначається розмір тіла та кредиту), на який рахунок потрібно сплачувати та скільки взагалі потрібно сплатити відсотків за весь час користування кредиту.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Як зазначено самим позивачем, відповідно до «Памятки позичальника банку за споживчим кредитом» від 10.11.2008 р. він, в разі незгоди з обовязком укласти договори страхування із страховими компаніями, визначеними банком, як клієнт, мав право обрати інший банк, який пропонував найбільш прийняті для нього умови кредитування.

Однак ОСОБА_3 цього зроблено не було, натомість укладено кредитний договір та здійснено ряд платежів по ньому.

Стосовно незрозумілості в розрахунках та надання кредиту в гривнях та доларах, то заявою на відкриття поточного (карткового) рахунку в ЗАТ «Альфа-Банк» від 13.05.2008р. ОСОБА_3 висловив виклав відкрити поточний рахунок в доларах США та гривнях на його імя. Із змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах ознайомлений. Вимоги цієї Інструкції є для нього обовязкові. Із змістом Публічної пропозиції ЗАТ «Альфа-Банк» на укладання договору банківського рахунку фізичної особи-резидента та з умовами самого кредиту, які опубліковані в офіційному виданні «Голос України» № 224 від 25 листопада 2006 року, а також Тарифами ЗАТ «Альфа-Банк» ознайомлений (том 3 а.с. 147 копія заяви).

Що стосується встановлення строків позовної давності, то згідно статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Підпунктом 11.3 Загальних умов кредитування фізичних осіб сторони погодили, що реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 Цивільного кодексу України, позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодування збитків, сплати неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.

Будь-яких заперечень з боку позивача при ознайомленні та погодженні з вказаними умовами при укладенні кредитного договору не надійшло, а отже договір про збільшення позовної давності укладено в належній формі.

При цьому законодавцем не встановлено будь-яких обмежень в розумності збільшення строків.

«Рекомендації Національного Банку України щодо роботи банків з позичальниками фізичними особами, які мають заборгованість за споживчими кредитами та потрапили в скрутне фінансове становище» схваленої Постановою Правління Національного банку України 06.08.2009 N 461, носить рекомендаційний характер, оскільки згідно пункту 1.2. Національний банк України рекомендує банкам використовувати ці Рекомендації під час роботи з позичальниками - фізичними особами, які потрапили в скрутне фінансове становище внаслідок настання непередбачених обставин, що спричинили негативний вплив на їх здатність забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання своїх зобов'язань за споживчими кредитами (далі - позичальник, який потрапив у скрутне фінансове становище). Крім того, згідно пункту 3.1 банкам необхідно також враховувати всі обставини, зокрема стан обслуговування позичальником заборгованості за споживчим кредитом(далі - заборгованість) до настання подій, які спричинили погіршення його фінансового становища, причин настання таких подій, поточний фінансовий стан позичальника, перспективи відновлення платоспроможності та інше, визначитися зі шляхами погашення заборгованості.

Тобто право надання кредитних канікул, як і укладення договорів реструктуризації покладено виключно на банки з врахуванням зазначених вище рекомендації, однак не носить зобовязального характеру.

Недотримання цих рекомендації не тягне за собою недійсність кредитного договору.

Крім того, згідно статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

В результаті укладення змішаного договору утворюється єдине зобовязання (у широкому розумінні), яке спрямоване на досягнення єдиної мети, оскільки сторони, поєднуючи умови різних цивільно-правових договорів, пов'язують здійснення своїх прав і обов'язків, передбачених одним із цих договорів, зі здійсненням прав і обов'язків, передбачених іншим договором.

Пунктом 9 кредитного договору № 70000951 сторони дійшли згоди, що даний договір містить елементи різних правовідносин та є за своєю природою змішаним договором.

Тобто вказаний договір є кредитно-заставним договором, в заставу банком в якості забезпечення виконання зобовязань за договором банком прийнято транспортний засіб.

Закон допускає укладення договору застави у вигляді змішаного договору відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, що складатиметься з умов: договору, яким обумовлюється основне зобов'язання (наприклад кредитного договору), та договору застави/іпотеки майна; договору купівлі-продажу майна, на придбання якого надається кредит чи позика, і в забезпечення якого (-ої) це саме майно оформляється в заставу, та договору застави такого майна.

Виконавчим написом, вчиненим 25 серпня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість, що виникла по кредитному договору № 700006951, укладеному між ЗАТ «Альфа-Банк» та боржником 13 травня 2008 року на користь ПАТ «Альфа-Банк» за період з 14 серпня 2014 року по 21 липня 2015 року суму 75586,81 грн. Згідно матеріалів, на підставі яких було здійснено виконавчий напис(том 1 а.с. 76 том 2 а.с. 109 - копія виконавчого напису з додатками ), позивач з 14.06.2014 р. порушував кредитні зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором (том 1 а.с. 114-115).

Вказаний виконавчий напис не оскаржений, тому банк в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом має право звертати стягнення на предмет застави, яким в даному випадку є транспортний засіб.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57?60 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином відсутні підстави, передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним, оскільки всі умови договору були узгоджені сторонами добровільно, позивач підписала договір, попередньо ознайомившись із його змістом та погодившись із ним.

Керуючись ст.ст.110,119,120,209,213,214,215 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_3 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_6