Справа № 639/1537/17
Провадження № 2/639/1147/17
01 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,
12.09.2008 у Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження на вищевказаний автомобіль.
24.12.2012 між ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 241212ІВ, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 76Ф-АК-5 від 01.09.2008, що був укладений між ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ОСОБА_1
29.12.2012 у Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна було змінено обтяжувача з ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» на ТОВ «Кредекс Фінанс».
17.02.2014 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 76Ф-АК-5 від 01.09.2008, що був укладений між ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ОСОБА_1
25.03.2014 у Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна було змінено обтяжувача з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».
Крім того, позивач зазначає, що рішенням № 2018/2-818/11/16 Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2011 на користь ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 641556,96 грн.
11.03.2013 Київським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу, якою змінено сторону (стягувача) у цивільній справі № 2018/2-818/11/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» заборгованості за кредитним договором № 76Ф-АК-5 від 01.09.2008, а саме змінено стягувача ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» на стягувача ТОВ «Кредекс Фінанс».
24.04.2014 ухвалою Київського районного суду м. Харкова змінено стягувача за виконавчим листом № 2018/2-818/11/16 з ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТВ «ФК «Довіра та гарантія».
Проте, станом на день подання позову, 14.03.2017, вищевказане рішення суду боржником не виконано, у звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.
Представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності № 556 від 10.02.2017, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій позов просив задовольнити у повному обсязі та зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не зявився ,хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулася до суду за не запитом.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного 01.09.2008 між ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ОСОБА_1 кредитного договору № 76Ф-АК-5, банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 270435,00 грн на купівлю транспортного засобу (а.с. 5-8).
Відповідно до витягу з Держаного реєстру обтяжень рухомого майна № 49443583, 12.09.2008 на вказаний автомобіль накладено обтяження. Обтяжувачем зазначено ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» (а.с. 11-13).
Згідно договору відступлення права вимоги № 241212нв, укладеного 24.12.2012 між ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ТОВ «Кредекс Фінанс», ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» передав, а ТОВ «Кредекс Фінанс» набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором (а.с. 14-17), зокрема, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 76Ф-АК-5 від 01.09.2008, що був укладений між ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ОСОБА_1 (а.с. 18-22).
29.12.2012, відповідно до витягу з Держаного реєстру обтяжень рухомого майна № 49443583, внесено зміни, згідно яких замінено обтяжувача з ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» на ТОВ «Кредекс Фінанс» (а.с. 11-13).
З договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, який укладено 17.02.2014 між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», вбачається, що ТОВ «Кредекс Фінанс» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором (а.с. 23-26), зокрема, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 76Ф-АК-5 від 01.09.2008, що був укладений між ВАТ «ВТБ ОСОБА_2» та ОСОБА_1 (а.с. 27-28).
Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2014 ВП № 44732344 за виконавчим листом № 2018/2-818/11/16, виданим 16.08.2012 Київським районним судом м. Харкова, де стягувачем зазначено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 641556,96 грн (а.с. 32).
Проте, відповідачем не погашено заборгованість перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що підтверджується інформацією про виконавче провадження № 44732344 (а.с. 33-34).
Згідно статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу», ст. 572 ЦК України, застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, звернення стягнення на предмет застави є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання.
Судом встановлено, що відповідач не виконує зобовязання по поверненню кредитних коштів за кредитним договором № 76Ф-АК-5 від 01.09.2008 в розмірі 641556 грн 96 коп. Отже, у банка виникло законне право вимагати від відповідача погашення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 59 ЦПК України, допустимими доказами на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора є договір про відступлення права вимоги. У звязку з чим, первісним кредитором ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» відступлено новому кредитору ТОВ «Кредекс Фінанс», а у свою чергу, ТОВ «Кредекс Фінанс» ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором, первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує належні первісному кредитору права заставодержателя в зобовязаннях за договорами застави, укладеними між первісним кредитором ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» та відповідачем ОСОБА_1, що укладені в якості виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором. Зазначені факти знайшли підтвердження у судовому засіданні.
Доказів, які б спростовували, що відступлення права вимоги за договором факторингу не відбулося та даних щодо інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна автомобіля матеріали справи не містять.
При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.
Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
24.11.2016 до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 14260796 внесено зміни, а саме: зареєстровано звернення стягнення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 35).
Частиною першою ст. 23 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 вказаного Закону, використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.
Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.
Позивач, заявляючи вимоги до відповідача, визначив відповідно ч. 1 ст. 26 вказаного Закону, процедуру звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.
З огляду на вищевикладене суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у сумі 1600 грн.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 509, 512-514, 517, 526, 527, 530, 572, 590, 599, 1049, 1054 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк