Справа №216/4033/16-ц
провадження №2/216/426/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого-судді - Бондарєвої О.І.,
при секретарі - Городнічевої Т.О.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті ОСОБА_2, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про виселення з житла, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначено, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (надалі - Квартира). В 2010 році вона надала згоду на проживання у Квартирі онуку ОСОБА_3 без реєстрації. На протязі останніх років відповідач ОСОБА_3 став вести себе по відношенню до неї агресивно, зловживати наркотиками та спиртними напоями. Постійні сварки, дебоші, ініціатором яких є ОСОБА_3, стали звичайною поведінкою відповідача. Вона неодноразово зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, але жодних результатів це не дало. Відповідач ніде не працює, веде паразитичний спосіб життя, приводить до Квартири по сторонніх осіб, які також ведуть себе агресивно. Позивач є інвалідом першої групи, їй 75 років, часто хворіє, а захистити її від знущання відповідача ніхто не може. ОСОБА_3 не приймає участі в сплаті комунальних платежів, постійно викрадає в неї продукти харчування та інше. Своїми протиправними діями відповідач робить неможливим нормальне проживання.
На підставі вищевикладеного, позивач просить виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Як убачається зі свідоцтва про право власності на житло № Ц-512 від 06.11.2007 р. (а.с. 7) та зі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15.01.2014 року державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 4), ОСОБА_6 належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Згідно довідки № 13 від 11.08.2016 року, виданої головою правління ОСББ «Карнаватка 9» (а.с. 6), ОСОБА_6 зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім неї зареєстрованими більше ніхто не значиться.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 є онуком позивача та проживає разом з нею у вищевказаній Квартирі.
Свідок ОСОБА_4, яка була допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є сусідкою позивача. ОСОБА_3 є онуком позивачки та вже давно, близько семи років, як проживає разом з ОСОБА_1, до цього часу він мешкав в інтернаті. Як їй відомо, онук ніде не працює, комунальні платежі не сплачує. Між ними постійно виникають сварки, тому є необхідним виселити його з квартири позивача.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її бабусею, а відповідач ОСОБА_3 є її рідним братом. Бабуся та брат проживають разом за адресою: АДРЕСА_3. При сумісному проживанні, ОСОБА_3 не дає ОСОБА_1 спокійно жити: вживає наркотичні речовини, постійно скандалить та підіймає руку. Натомість він ніде не працює, за квартиру не сплачує, тому його необхідно виселити.
Судом приймаються в якості доказів пояснення свідків, оскільки вони також підтверджуються письмовими доказами, а саме: постановами Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2012 року (а.с. 16), від 15.06.2015 року (а.с. 18), від 04.08.2016 року (а.с. 21-22), згідно яких вбачається, що ОСОБА_3 здійснював психологічне насилля у сімї відносно своєї бабусі ОСОБА_1, за що визнавався винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України).
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 статті 116 ЖК України, передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Таким чином, враховуючи систематичне порушення відповідачем правил співжиття з позивачем, суд приходить до висновку, що перешкоди створені ОСОБА_3 позбавляють позивача можливості належним чином користуватися та розпоряджатися належним на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно виселити відповідача з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому сума судового збору у розмірі 551,20 грн., також підлягає стягненню з Відповідача на користь держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 15, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про виселення з житла, задовольнити у повному обсязі.
Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, з квартири АДРЕСА_4.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН:НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст.229 ЦПК України, протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення вправі скористуватись правом на оскарження протягом 10 днів з дати отримання копії рішення.

Суддя Бондарєва О.І.