Справа № 345/2779/16-ц
Провадження № 22-ц/779/732/2017
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю.,Пнівчук О.В.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з травня 2009 року він надавав правову допомогу відповідачці ОСОБА_3 у справі про повернення кредитних коштів ПАТ «Промінвестбанк». Захист інтересів відповідачки ОСОБА_2 здійснював впродовж 6 років, зокрема забезпечував представництво ОСОБА_3 у Господарському суді м.Києва, Апеляційному суді Київської області, у Вищому Господарському суді України.

Судові спори стосувалися кредитних зобовязань ОСОБА_3 перед ПАТ «Промінвестбанк», де остання взяла кредит у розмірі 60 000 доларів США, передавши в іпотеку 5-ти кімнатну квартиру в смт. Брошнів-Осада.

Позивач зазначив, що він також провів роботу щодо виведення вищевказаної квартири з реєстру іпотек.

Щодо оплати наданих послуг ОСОБА_3 надала розписку від 03.05.2009 року, у якій зобовязалась оплатити ОСОБА_2 гонорар у розмірі 33 000 грн. після продажу квартири в м.Брошнів.

27.07.2016 року квартира була продана, однак ОСОБА_4 відмовилася оплачувати надані позивачем послуги.

Посилаючись на розписку від 03.05.2009 року, ст.ст.509,526,530 ЦК України, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 33 000 грн. як гонорар за виконану роботу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 33 000,00 грн., в якості гонорару за виконану роботу.

ОСОБА_3 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що як на підставу своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилається на розписку від 03.05.2009 року, а також на довіреності щодо представництва інтересів. Однак, в порушення вимог ЦК України між сторонами не було укладено правочину з приводу умов та розміру винагороди з дотриманням нотаріальної форми такого правочину.

Відтак, на думку апелянта, односторонній правочин, укладений у формі довіреності та розписки, є нікчемним в частині встановлення сторонами розміру і строків виплати винагороди.

З наведених підстав апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали повністю, просили її задоволити.

Позивач апеляційну скаргу не визнав в повному обсязі, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 03.05.2009 року ОСОБА_3 надала розписку ОСОБА_2 про те, що вона зобов'язується оплатити йому гонорар в сумі 33000 грн. Оплата буде здійснена після продажу квартири в м.Брошнів (а.с.39).

Як вбачається зі змісту позову, підставою звернення ОСОБА_2 до суду стало невиконання ОСОБА_3 зобов»язання за вказаною розпискою.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач добровільно не виконала умови взятого на себе зобов»зання сплати гонорару після продажу квартири, позовні вимоги слід задовольнити.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.526, 629 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору, за винятком випадків, передбачених законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.530 ЦКУ якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно розписки від 03.05.2009 року, ОСОБА_3 зобов'язується оплатити ОСОБА_2 гонорар в сумі 33000 грн. Оплата буде здійснена після продажу квартири в м.Брошнів.

Разом з тим, будь-які докази щодо суті зобов»язань, в силу яких було оформлено розписку, їх природу, вид, обсяг, вартість та факт їх виконання в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом спірної розписки виплата гонорару, обумовлена продажем квартири, як пояснив апеляційному суду позивач, - як винагорода.

За змістом позову та пояснень позивача, така винагорода повинна бути виплачена відповідачем за виконану ним роботу та надані послуги.

Разом з тим, доказів факту виконання чи надання таких, їх виду та вартості узгодженої сторонами на підставі саме спірної розписки, суду не представлено.

При цьому, дана винагорода не може розцінюватися як гонорар, в розумінні ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» , оскільки позивач не є адвокатом та не надавав доказів надання таких послуг в порядку визначеному даним законом з укладенням відповідного договору.

Наявність же в матеріалах справи довіреностей від 23.11.2009 року та від 21.06.2013 року на ім»я позивача на здійснення представництва такі обставини не підтверджує.

Таким чином, оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували зміст, обсяг та вартість наданих відповідачу послуг чи робіт, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення коштів в силу невиконаного зобов»язання за розпискою є неправильним. Суд прийшов до такого висновку не з»ясувавши правову природу зобов»язальних відносин між сторонами , взявши за основу наявність самої розписки.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення згідно із зобов»язанням, коштів в сумі 33000грн. в якості гонорару за виконану роботу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

ОСОБА_5