Головуючий у 1 інстанції Луньова О.Г.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 9 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до дружини - ОСОБА_2 про оспорювання батьківства відносно дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на наступне. Сторони перебували у шлюбі з 12.03.2013р. Під час перебування у шлюбі із позивачем, у дружини народилася донька - ОСОБА_3, батьком якої в свідоцтві про народження записаний позивач. Позивач своє біологічне батьківство щодо дитини не визнає, оскільки з грудня 2014 роки сторони не проживаєть однією сім'єю і не підтримують шлюбних стосунків на ґрунті побутових сварок. Зважаючи на дані обмінної карти, де вказано, що на час звернення відповідача до лікарні 03.12.2014р. термін вагітності становив 9-10 тижнів, запліднення ОСОБА_2 вірогідно могло статися в кінці вересня 2014 року, коли відповідач перебувала у своїх родичів в Республіці Білорусь з 02.07.2014р. по 04.10.2014р., а він в цей час проживав в м. Вугледарі в Україні. Дані обставини унеможливлюють його батьківство. У зв'язку з цим просив суд визнати актовий запис № 149 від 07.07.2015р., вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, про його батьківство щодо дитини ОСОБА_3 недійсним.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 9 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, задовольнивши його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 і його представника - ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи відповідача ОСОБА_2 і її представника - ОСОБА_5, від яких надійшли клопотання про вирішення справи у їх відсутність (т. 2 а.с. 16, 20), дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги і письмові заперечення відповідача (т. 1 а.с. 197-201, 231-233), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 12.03.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області - актовий запис № 27. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_3, в свідоцтві про народження якої НОМЕР_1, виданому 07.07.2015р., батьками зазначені позивач і відповідач - актовий запис № 149 від 07.07.2015р., вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області (т. 1 а.с. 6, досліджена в суді апеляційної інстанції справа № 223/556/15-ц - а.с. 5).

Шлюб між сторонами в юридичному порядку не розірвано. Сторони фактично спільно не проживають.

ОСОБА_2 згідно даних Державної прикордонної служби України, міграційної картки перебувала в період з 05.07.2014р. по 02.10.2014р. поза межами території України, пересікала кордон із Республікою Білорусь в пункті пропуску «Нові Яриловичи» (т. 1 а.с. 114, а. справи № 223/556/15-ц - 68).

Згідно із висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи № 318 від 28.08.2015р., проведеної відділенням судово-медичної генетики КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» за клопотанням ОСОБА_1 в межах справи єдиний унікальний № 223/556/15-ц за його зустрічним позовом про оспорювання батьківства, для кожного з досліджених STR-локусів в генотипі припустимого батька виявляється алель, який формально співпадає з алелем умовно батьківського (нематеринського) походження в генотипі дитини. Такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним споріднення між заявленим батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,9999%. Таким чином, громадянин ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків (а.с. 21, 8-12, а. справи № 223/556/15-ц - 39-43).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведення кровного споріднення між позивачем (батьком дитини) та малолітньою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відсутності жодних належних та допустимих доказів щодо виключення цього факту.

Висновки суду є законними і обґрунтованими з огляду на наступне.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на характер виниклих правовідносин, предметом доказування в даній справі є відсутність кровного споріднення між позивачем і дитиною ОСОБА_3, щодо якої ОСОБА_1 записаний батьком.

В межах даної справи, що переглядається апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_1, були досліджені матеріали іншої цивільної справи єдиний унікальний № 223/556/15ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства щодо дитини ОСОБА_3, по якій була проведена вищезазначена судово-медична молекулярно-генетична експертиза, висновки якої, як впевнилась колегія суддів, суд першої інстанції оцінив з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України в сукупності з іншими зібраними у справі доказами, виклавши аналіз доказів в оскаржуваному у даній справі рішенні від 09.12.2016р.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 висловлює думку про неможливість використання висновку цієї експертизи як належного і допустимого доказу з мотивів її проведення по іншій справі. Однак, з такими доводами погодитись не можна, зважаючи на наступне.

Так, вказана експертиза з молекулярно-генетичним аналізом була проведена по справі № 223/556/15-ц між тими самими сторонами (ОСОБА_1-ОСОБА_2), в межах порушеної зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 безпосередньо з оспорювання свого батьківства щодо дитини ОСОБА_3. Експертиза була призначена в день подання цієї зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 05.08.2015р. (а.справи № 223/556/15-ц - 21, 27).

В подальшому в межах справи № 223/556/15-ц було постановлено ухвалу 29.12.2015р. про роз'єднання позовів про стягнення аліментів та оспорювання батьківства, на підставі чого заведена дана справа, рішення по якій зараз переглядається (а.справи № 223/556/15-ц - 112).

Згідно із змістом мотивувальної частини висновку експертизи № 318 при її проведенні встановлювались алельні комбінації в препаратах ДНК, виділених з досліджуваних об'єктів (крові позивача, відповідача і дитини ОСОБА_3). Досліджувались 14 локусів і в кожному з яких виявлявся алель, який формально співпадає з алелем умовно батьківського походження в генотипі дитини. Результати генетичного аналізу вказують на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим батьком (ОСОБА_1) та дитиною (ОСОБА_3) з ймовірністю не нижче 99,9999 %.

За змістом п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5 (з подальшими змінами і в редакції наказу від 26.12.2012р. № 1950/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 січня 2013р. за N 1/22533, під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, методів дослідження) належить до компетенції експерта.

У змісті Методичних рекомендацій (Київ 2012) «Використання ДНК-аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)», схвалених Українським центром наукової медичної інформації та патентно-ліцензійної роботи, Міністерством охорони здоров'я, зацитовано, що «за міжнародними вимогами, що були прийняті на Другому Міжнародному Симпозіумі з Ідентифікації людини в 1991році, для виключення батьківства необхідне неспівпадіння як мінімум за трьома локусами (при дослідженні 12-18 локусів). Таких вимог дотримується і Україна. ... батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше ніж 99,99% (для повного тріо: мати, передбачуваний батько, дитина за умови, що істинність іншого із батьків є безспірною)…»

Так, при проведенні молекулярно-генетичного експертного дослідження рідкої крові ОСОБА_2 і ОСОБА_1, дитини ОСОБА_3, експертом ОСОБА_6 було використано необхідну кількість локусів (14), на підставі чого встановлено батьківство ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3 з ймовірністю 99,9999%.

У змісті експертного висновку наведено методологію і процедуру молекулярно-генетичного дослідження, науково-технічну та довідкову літературу, інші інформаційні джерела, які використовувались експертом при вирішенні поставлених питань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неповноту та необґрунтованість експертного висновку, як такі, що мають характер суб'єктивного сумніву і не підтверджені будь-якими доказами, колегією суддів не приймаються до уваги.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України тощо.

Згідно із вимогами, що ставляться у ст. 10 цього Закону до експерта: судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Атестовані відповідно до закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Зі свідоцтва про атестацію вимірювальної лабораторії № 002263, виданого 11.11.2011р., підтверджено проведення експертним закладом КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» молекуряно-генетичних досліджень в лабораторії, що відповідає критеріям атестації й атестована на проведення вимірювань у сфері поширення державного метрологічного нагляду в галузі охорони здоров'я (т. 1 а.с. 15-16, а.справи № 223/556/15ц - 92-94). Дане свідоцтво чинне до 10.11.2016р., тобто діяло і на час зведення висновку № 318.

Відомості про сертифікацію лабораторії експертного закладу, віднесення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» до системи судово-медичних установ Міністерства охорони здоров'я України, підтверджуючі свідчення допитаного в суді саме по цій справі (дана справа єдиний унікальний номер 223/930/15-ц) лікаря-судово-медичного експерта імунолога ОСОБА_6 з вищою лікарською кваліфікаційною категорією і стажем експертної роботи 19 років за спеціальністю «судово-медична імунологія» зі спеціалізацією по генетиці лабораторній, яку було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384-385 КК України (т. 1 а.с. 95, 99, 153зв-155зв., матеріали аудіозапису і журналу судового засідання від 08.12.2016р., а.справи № 223/556/15-ц - 39, 85-90 із матеріалами аудіо запису судового процесу); атестацію експерта ОСОБА_6 у встановленому законом порядку за видом експертної спеціальності «судово-медична імунологія» і внесеного до Реєстру атестованих експертів за № 6748 (т. 1 а.с. 17, а.справи № 223/556/15-ц - 108), - дають підстави колегії суддів погодитись із висновками суду першої інстанції щодо належності і допустимості, як доказу в даній справі, експертного висновку молекулярно-генетичної експертизи № 318 від 28.08.2015р.

На атестацію експерта не впливає негативним способом комунальний статус закладу, де проведена дана експертиза. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «Дніпропетровської обласної ради» зареєстрована інша діяльність у сфері охорони здоров'я за кодом 86.10, 86.90 (а.с. 50-52).

Тож, експертний висновок № 318, як такий, що містить інформацію щодо предмета доказування в даній справі, безпосередньо віднесений до позову з оспорювання батьківства, має значення як допустимий і належний доказ поряд з іншими доказами у даній справі, які обґрунтовано прийняті судом в сенсі ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

При проведенні експертизи були використані первісні медичні документи, копії яких були досліджені і в ході розгляду справи судом першої інстанції та в оригіналі оглянуті колегією апеляційного суду.

Зокрема, з обмінної карти ЦМЛ м. Вугледара ОСОБА_2 вбачається, що станом на 03.12.2014р. термін вагітності при першому відвідуванні складав 9-10 тижнів (перший день останньої менструації 20.09.2014р.), а станом на 19.12.2014 року встановлено строк вагітності за УЗД - 12 тижнів. Згідно протоколу ультразвукового обстеження плоду від 23.12.2014 року дані біометрії плоду відповідають строку 13 тижнів 2 дні (строк від 1-го умовного дня п.м.). З історії пологів, досліджених судом апеляційної інстанції в оригіналі, вбачається, що ОСОБА_2 народила дитину жіночої статі вагою 3220гр на 40 тижні першої вагітності (а.с. 3, 4, 13-14, 149, матеріали обмінної карти вагітної ОСОБА_2, індивідуальна карта вагітної і породіллі № 52/124 ЛПУ ЦМЛ м. Вугледар, історії пологів № 4496-403 КЗОЗ Волноваської ЦРЛ).

Зібраним по справі медичним доказам, зокрема і тим, на які вказано в апеляційній скарзі, висновку молекулярно-генетичної експертизи № 318 судом за результатами сукупного аналізу цих доказів дана належна оцінка з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України.

Для перевірки аргументів ОСОБА_1, який заперечував своє батьківство щодо дитини ОСОБА_3, судом першої інстанції 15.02.2016р. була призначена повторна судово-медична генетична експертиза, провадження якої за клопотанням позивача доручено експертному закладу республіканського значення - Київському клінічному бюро судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 47-48, 57-58).

Проте, призначена експертиза заявником ОСОБА_1 не була оплачена (т. 1 а.с. 69) та ним заявлено про припинення проведення цієї експертизи (т. 1 а.с. 75-76) з тих мотивів, що майбутні висновки такої експертизи будуть суперечити вимогам цивільного процесуального законодавства, бо: в ході медичних маніпуляцій зі збирання матеріалів під час бесіди із секретарем було з'ясовано, що був присутній експерт, при тому, що такого дозволу суд не давав, а також що експерт зазначив, що після проведення досліджень зразки не зберігаються, та що експерт сказав, що буде спілкуватись із експертом по попередній експертизі - все це є порушенням вищезгаданої Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень.

У відповідь на звернення позивача адміністрацією експертного закладу вчинено перевірку, за наслідками якої надано відповідь про не підтвердження претензій заявника щодо порушень (т. 1 а.с. 77-78).

Не здобуто доказів ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді щодо самостійного збирання матеріалів, які підлягають дослідженню, експертом, якому доручено проведення експертизи, всупереч п. 2.3 Інструкції.

Доводи в апеляційній скарзі щодо намагання експерта відбирати особисто в нього кров і спілкуватись із експертом, який провів першу експертизу, не ґрунтуються на будь-яких доказах, окрім припущень самого позивача, і не є підтвердженням порушення вимог вказаної Інструкції. Тому такі посилання не можуть бути використані судом апеляційної інстанції за підставу для виключення з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 відомостей про батьківство ОСОБА_1

Відтак, із урахуванням безпідставної відмови позивача від проведення повторної експертизи, судом першої інстанції цілком слушно було відмовлено в призначенні ще раз заявленої повторної судово-медичної генетичної експертизи з дорученням її проведення з тими ж питаннями ТОВ «Судова незалежна експертиза України» (т. 1 а.с. 75-76, 81-87).

Згідно із доводами апеляційної скарги і поясненнями ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції позивач виключає своє батьківство, оскільки з Республіки Білорусь відповідач приїхала 04.10.2014р., коли в той вечір мав із дружиною незавершений статевий акт. З урахуванням першого дня останнього циклу 20 вересня, вважає що запліднення сталося не з ним, а на території Республіки Білорусь з іншим чоловіком. З інтернет-видань він розрахував вірогідну дату запліднення з 21 вересня по 01 жовтня включно. В нього викликає сумнів ранній строк, коли дружина близько 20 жовтня стала тестувати вагітність.

Загальновідомим фактом, доступним з інтернет-ресурсів, вважається овуляція, яка настає звичайно в середині кожного нормального циклу (12-16 дні при звичайному 28-денному циклі).

Тобто, в даному випадку із відповідачем, якщо слідувати методу розрахунку позивача, вказаному в апеляційній скарзі, при першому дні циклу 20 вересня 2014р., як то вказано в обмінній картці, овуляція мала настати з 02 жовтня по 06 жовтня, коли, як не заперечувалось сторонами, в них відбулись статеві відносини, а саме 04 жовтня 2014 року.

Нарешті, за клопотанням позивача, наведеного в апеляційній скарзі, з метою перевірки наведених аргументів, під час апеляційного провадження було призначено і проведено судово-медичну експертизу з визначення дати запліднення ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 236).

Керівником КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» в межах повноважень визначено комісію, до якої увійшли 3 експерти, які всі мають стаж експертної роботи понад 19 років; експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України.

Висновком вказаної судово-медичної експертизи № 12 від 15.05.2017р. (т. 1 а.с. 243-247) з використанням календарного методу (згідно Наказу МОЗ України № 905 від 27.12.2006р. «Про затвердження клінічного протоколу з акушерської та гінекологічної допомоги «Планування сім'ї»), взято до уваги знання настання овуляції за 14 днів до передбачуваної менструації під час 28-денного менструального циклу, тривалість життєздатності сперматозоїдів у жіночому організмі (приблизно 8 годин) та яйцеклітини після овуляції (24 години); визначено погрішність у встановленні дати запліднення до 2-х тижнів; встановлено, що запліднення ОСОБА_2 було можливе з 27.09.2014р. по 09.10.2014р.

Згідно із змістом дослідної частини експертизи при її проведенні було використано консультацію дорадчого характеру лікаря акушера-гінеколога вищої категорії зі стажем роботи за фахом 24 роки - ОСОБА_7 в межах питання, поставленого на розв'язання експертизи (т. 1 а.с. 246зв.).

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо часу запліднення, яке могло статися у період з 4 липня 2014 року по 2 жовтня 2014 року під час знаходження матері дитини у Республіці Білорусь, і походження дитини не від позивача - є необґрунтованими і не доведеними у встановленому процесуальним законом порядку як в суді першої інстанції, так і під час перевірки законності ухваленого рішення в апеляційному суді.

В суді апеляційної інстанції позивач заявляв про нечесність дружини, яка у незаконний спосіб здобула довідку лікаря про вагітність, якої фактично не було, що стало підставою для скорочення терміну на реєстрацію шлюбу між сторонами у березні 2013 року (т. 1 а.с. 147, 148).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Оскільки довідка, на яку посилається позивач, стосується періоду часу задовго до настання вагітності ОСОБА_2 у жовтні 2014 року, то наведений документ, як такий, що не має відношення до справи з оспорювання крівного споріднення дитини ОСОБА_3 із позивачем, не витребувався судом і не брався до розгляду у якості належного доказу. Питання перевірки достовірності цієї довідки перебуває поза площиною спірних відносин по даній цивільній справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон - ст. 136 СК України, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, та з урахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 15.05.2006р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", дійшов обґрунтованого висновку про недоведення позивачем відсутності кровного споріднення із донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлення 99,9999% ймовірності батьківства ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_3 не спростовано будь-якими іншими доказами. У зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і ухваленим рішенням про відмову у визнанні недійсним актового запису № 149 від 07.07.2015 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, про батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником не надано і в суді апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено. Зокрема, не відповідає дійсності посилання позивача в апеляційній скарзі на призначення експертизи до надання сторонами пояснень, оскільки в первісно заведеній справі № 223/556/15-ц за позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів і зустрічним позовом ОСОБА_1 про оспорювання батьківства було оголошено зміст зустрічної позовної заяви, щодо якої сторони надали свої пояснення, після чого послідувала ухвала про роз'єднання позовів, а в подальшому призначено судову генетичну експертизу в межах даної справи № 223/930/15-ц (т. 1 а.с. 19-20, а.справи № 223/556/15-ц - 110-112).

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді С.А.Попова

Г.Л.Гаврилова

Т.Б.Ткаченко