Дата документу 01.06.2017
Справа № 334/3087/16-ц
Провадження № 2/334/367/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Гопка Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Дніпровського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації,

В с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2006 року.

На момент укладання договору купівлі-продажу квартири у вищезазначеній квартирі зареєстрована відповідачка - ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником вказаного житлового будинку, крім того, жодного дня за місцем реєстрації не проживала, не є членом родини позивачки, оплату за комунальні послуги не здійснює. На теперішній час місце проживання відповідачки не відомо. З вини відповідача позивачка вимушена сплачувати комунальні платежі за користування водопостачанням та інші послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, що вимушує її нести додаткові фінансові витрати.

З урахуванням того, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі, позивачка просить визнати відповідачку - ОСОБА_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 що належить позивачу.

Позивач в судове засідання не з'явилася,надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила.

У відповідності до ст.224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продаж від 01 вересня 2006 року.

Факт реєстрації відповідача у вищезазначеній квартирі, підтверджується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3.

Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що відповідач не мешкає в квартирі, особистих речей в будинку немає, оплату за комунальні послуги не здійснює.

Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази в обґрунтування позовних

вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, шляхом визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку з квартири, що належить позивачу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317,318,321, 391, ЦК України, суд,

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Дніпровського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач може оскаржити рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ісаков Д. О.