Справа № 338/1313/16-ц
Провадження № 22-ц/779/735/2017
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В. І. В.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.

секретаря Турів О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, суспільно-політичного тижневика "Галицький кореспондент", третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Богородчанського районного суду від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та суспільно-політичного тижневика «Галицький кореспондент» про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідачем ОСОБА_3 19 травня 2016 року подано недостовірну інформацію в газету «Галицький кореспондент» №20 про залиття нею квартир АДРЕСА_2 та отримання коштів в сумі 1000 доларів від сусідів, яка була опублікована у статті «Добрі сусіди не дали води», розміщеній на сторінці 5 суспільно-політичного тижневика № 20. Неправомірними діями відповідачів щодо порушення її права на повагу честі та гідності, внаслідок розповсюдження недостовірної інформації їй завдана моральна шкода, яка полягає приниженні честі та гідності та в душевних стражданнях, які вона зазнала після прочитаного.

Просила зобов'язати ОСОБА_3 та суспільно-політичний тижневик «Галицький кореспондент» у друкованому тижневику «Галицький кореспондент» спростувати недостовірну інформацію, а саме про залиття нею квартир АДРЕСА_2 та отримання коштів в сумі 1 000 доларів від сусідів в місячний термін з часу прийняття рішення судом, яка була опублікована в тижневику № 20 від 19 травня 2016 року у статті під назвою «Добрі сусіди не дали води», сторінка № 5 та стягнути з відповідачів в солідарному порядку 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Богородчанського районного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд невірно оцінив докази, надані нею та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону, неправильно застосувавши положення ч.4 ст.25 Закону України «Про інформацію», п.16 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної та юридичної особи» ч.1 ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України». Суд не врахував, що у позові ставиться вимога про спростування саме інформації, яка не відповідає дійсності, а не інформації, яка принижує честь та гідність. Крім того, апелянт зазначає, що суд не дав оцінки показанням свідків ОСОБА_7 та голова Дзвинячцької сільської ради ОСОБА_8Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2016 року в друкованому засобі масової інформації, а саме суспільно-політичному тижневику «Галицький кореспондент» № 20, опубліковано статтю «Добрі» сусіди не дали води», автором якої є ОСОБА_4, в якій розповідається про те, що в с. Дзвиняч Богородчанського району сім'я переселенців зі сходу два тижні живе без водопостачання та каналізації, бо сусіди самовільно від"єднали їхнє помешкання від центральної мережі. У абзаці 8 статті зазначено «На поверх вище над тим газдою, який зараз перебуває за кордоном, проживає жінка-інвалід. Саме з її помешкання, як стверджують очевидці конфлікту, відбулось затоплення. "Я її неодноразово захищав, звертався до громадських організацій, сільського голови, дільничного з тим, що жінка потребує опіки. Сусіди, які раніше її зневажали, підговорили її. Виставили рахунок за затоплення на понад тисячу доларів, то вона і пристала на їхні умови і зводить на нас наклеп"- стверджує пан ОСОБА_3» (а.с.3).

У висновку експертного дослідження № 051/09-2016 від 28 вересня 2016 року, наданому позивачем у якості спростування викладеної у статті інформації про залиття квартири з її вини, зазначено питальним реченням, що внаслідок проржавіння та невчасної заміни крану холодної води, що розташований на магістралі холодної води та розміщений на площі квартири № 6, власником якої є ОСОБА_9, сталося залиття квартир АДРЕСА_2. (а.с.7)

Із акту перевірки заяви мешканців будинку АДРЕСА_1 від 10.05.2016р. встановлено, що мешканцями квартир 7 та 3 замінена каналізаційна чавунна труба, яка протікала, на пластикову, яка з»єднувала квартири 7 та 3 між 1 та 2 поверхами. В результаті заміни труби квартира № 6 від»єднана від центральної каналізації. У квартиру № 7 будинку замінений кран подачі води замість старого пошкодженого, який протікав. Зафіксовані сліди залиття приміщень у квартирах №№ 3 та 4 та рекомендовано власнику квартири № 6 для відновлення загального водокористування та водовідведення вирішити спірні питання з іншими мешканцями шляхом досягнення компромісу або в судовому порядку (а.с.42-44). У акті від 26.05.2016р. зазначено, що цього числа працівником Богородчанського ВЖРЕК проведено відключення квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого водопостачання (а.с.46).

Із акту, складеного сільським головою с.Дзвиняч від 12.10.2016р. встановлено, що проведено перевірку фактів, викладених у заяві ОСОБА_3 від 10.10.2016р. про відключення водопостачання його квартири сусідами. Такі факти підтвердились. Візуально, з приміщення квартири № 6, встановлено, що трубопровід водопостачання до квартири № 6 від»єднаний. (а.с.45)

06 вересня 2016 року в друкованому засобі масової інформації, а саме суспільно-політичному тижневику «Галицький кореспондент» у якості висвітлення іншої точки зору опубліковано статтю «Винний невинного не розуміє», автором якої є також ОСОБА_4 (а.с.34-40)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.277, 23 ЦК України, ч. 4 ст. 25 Закону України «Про інформацію», ч. 1 ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», встановивши, що саме по собі звернення відповідача ОСОБА_3 до друкованого засобу масової інформації носить інформаційний характер щодо порушень правил водопостачання та каналізації і не є таким, що принижує честь та гідність особи та є оціночним судженням, висловленою думкою та переконанням відповідача, будь-які прізвища осіб у статті не зазначені, тому дійшов висновку, що доводи позивача про порушення її особистих немайнових прав не знайшли свого підтвердження, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також є безпідставними.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В силу ч. 1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

У п. 15, 18 та 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що при розгляді зазначеної категорії спорів суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною,

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що поширеною інформацією, яку вона просила спростувати (про залиття нею квартир АДРЕСА_2 та отримання коштів в сумі 1 000 доларів від сусідів), порушено її особисте немайнове право на недоторканість особи, передбачена ст. 3 Конституції України, оскільки інформація не відповідала дійсності. Ця інформація стала відомою жителям села з друкованого засобу масової інформації і розмови з нею чи між сусідами з даного приводу створювали їй дискомфорт у побуті, вона змушена була всім пояснювати про недостовірність цієї інформації, що викликало у неї негативні емоції, переживання та відобразилося на її здоров»ї, оскільки вона є інвалідом 1 групи з дитинства.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив факт виникнення конфліктної ситуації з іншими мешканцями багатоквартирного будинку, зокрема і з позивачем, через від»єднання житла, у якому проживає його сім»я, від мереж центральної каналізації та водовідведення, а також факт його особистого звернення до друкованого засобу масової інформації з метою привернення уваги до факту порушення його прав, оскільки голова сільської ради не мав намірів врегулювати спір. При тому він не мав намірів поширювати інформацію про осіб, причетних до порушення його прав, тому поставив умову журналісту (автору статті) щодо викладення інформації без ідентифікації будь-яких осіб. Інформація про те, що ОСОБА_10 вимагав від позивача сплати 1 000 доларів відшкодування шкоди за залиття його кварти йому стала відомою від ОСОБА_11, яка була допитана у судовому засіданні у якості свідка і підтвердила цю інформацію, вказавши її джерело її поширення - позивача.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона спілкувалася з відповідачем, головою сільської ради та ОСОБА_11 по телефону. Стенограма розмови не велася. Відповідач ОСОБА_3 просив не зазначати прізвищ у статті. Номер телефону позивача їй ніхто не надав, тому при опублікуванні статті її думка вислухана не була, однак у номері газети від 06.09.2016р. у статті «Винний невинного не розуміє» була висвітлена інша точка зору (сторони позивача).

Під час фіксації судового засідання технічними засобами зафіксовані показання свідка ОСОБА_11, яка суду пояснила, що позивач особисто їй розповідала про те, що ОСОБА_12 вимагав, щоб вона сплатила йому 1000 доларів як відшкодування шкоди за залиття квартири. При тому 500 доларів вона позичила у брата, а іншу частину коштів вона не знала з якого джерела може взяти.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що цей факт їй відомий з розмов мешканців будинку та інших осіб, однак конкретне джерело походження інформації вона не назвала.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_14 пояснили, що ОСОБА_12 звертався із вимогою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Виходячи із тексту статті «Добрі» сусіди не дали води» відсутнє посилання саме на позивача, як винуватицю залиття квартир, розташованих на першому поверсі №№3 та 4. Так, у абзаці 7 статті викладена пряма мова сільського голови ОСОБА_15ОСОБА_14: «На стелі дійсно є пожовклі плями, сліди підтікання, але це ще необхідно дослідити, відбулося затоплення чи там роками збирався конденсат.» Далі висловлена інша точка зору словами автора статті з посиланням на очевидців конфлікту, а не у формі прямої мови: «На поверх вище над тим газдою, який наразі перебуває за кордоном, проживає жінка-інвалід. Саме з її помешкання, як стверджують очевидці конфлікту, відбулося затоплення». Таким чином, оскільки у статті зазначені різні точки зору різних осіб щодо причин залиття квартир, тому це не може бути витлумачено як звинувачення саме позивача у цих діях, а частина тексту, на яку посилається позивач, є вирваною із контексту статті, тому колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довела, що поширена інформація завдає шкоди відповідним її особистим немайновим благам.

Інша частина поширеної інформації, на яку звертає увагу позивач, стосується частини тексту статті, який зазначений як пряма мова відповідача ОСОБА_3, без зазначення як його прізвища, так і прізвища позивача: «...Сусіди, які раніше її зневажали, підговорили її. Виставили рахунок за затоплення на понад тисячу доларів, то вона і пристала на їхні умови і зводить на нас наклеп"» .

Проте, позивач просить спростувати недостовірну інформацію про отримання саме нею коштів від сусідів в сумі 1 тис. доларів (а.с.2), однак такої інформації стаття не містить, відтак інформація про отримання зазначеної суми коштів позивачем поширена не була, тому не підлягає спростуванню.

Доводи апелянта про те, що її позов стосується лише спростування недостовірної інформації, оскільки у позовній заяві зазначено, що неправомірними діями відповідачів щодо порушення її права на повагу честі та гідності, внаслідок поширення недостовірної інформації, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які зазнала вона після прочитаного та приниженні її честі та гідності відповідачами.

Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від встановлення факту поширення недостовірної інформації, тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що у судовому засіданні не встановлено факту поширення недостовірної інформації про позивача, як такої, що порушує її особисті немайнові права, тому підстави для відшкодування шкоди відсутні.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів по справі, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Богородчанського районного суду від 23 березня 2017 року відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Максюта І.О. Василишин Л.В.,

Томин О.О.