Справа № 415/335/17
Провадження № 2/415/510/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.05.17 Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючої судді Чернобривко Л.Б.,
за участю секретаря судового засідання Дьомінової О.М.,
позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, третя особа приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3,
Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3, у реєстрі під № 230 від 11.03.2013 в частині передачі садового будинку та земельної ділянки (під № 182), що розташовані у СТ «Мічуринець-2».
В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з 26 грудня 1997 року позивачка перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, який 22 жовтня 2015 року помер. Відповідно до заяви позивачки про вступ до садівничого товариства «Мічуринець-2», яка була затверджена протоколом товариства від 15.02.2009, позивачка стала членом вказаного товариства та користувачем земельної ділянки № 182 площею 10 соток. За час користування вказаною земельною ділянкою за сумісні кошти з чоловіком, на земельній ділянці був збудований садовий будинок, але право власності на нього до сьогодні зареєстровано не було, бо належним чином не була оформлена у власність земельна ділянка, користувачем якої є позивачка. У вересні 2016 року позивачка дізналась, що за життя, а саме 11 березня 2013 року чоловік склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у реєстрі № 230, яким він заповів «нібито» належний йому на праві приватної власності садовий будинок та земельну ділянку, які знаходяться у садовому товаристві «Мічуринець-2», ділянка № 182 своєму синові ОСОБА_4. В свою чергу відповідач в серпні 2016 року звернувся з позовом до Кремінського районного суду про скасування рішення садівничого товариства «Мічуринець-2», яке оформлене протоколом № 2 від 09.03.2016 в частині переоформлення ділянки № 182 з померлого ОСОБА_5 на позивачку. Померлий чоловік позивачки на час складання заповіту вже не був членом садівничого товариства «Мічуринець-№2», а тому фактично не міг розпоряджатись майном, яке йому не належало.
Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Підтримала доводи викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що має членську книжку на користування спірної земельної ділянки, згідно якої вона сплачувала внески та збори. Земельна ділянка належить садівничому товариству «Мічуринець-2», будинок, який розташований на земельній ділянці будувався, коли вона перебувала з померлим чоловіком у шлюбі. Про те, що є заповіт вона дізналась в 2016 році. Вона ставить під сумнів стан здоровя померлого чоловіка під час складання заповіту, оскільки напередодні в 2010 році він переніс інсульт, крім того, він не був членом садівничого товариства. Крім того, нотаріусом були допущені порушення при посвідченні заповіту.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.
Третя особа приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 11.03.2013 ним від імені ОСОБА_5 був посвідчений заповіт на імя ОСОБА_4. Попередньо перед посвідченням заповіту у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій на підставі було встановлено, що особа яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії є дієздатною, такий висновок був зроблений на підставі розмови з особою, яка звернулась за наданням послуг та його поясненням про усвідомлення ним юридичних наслідків вчинення нотаріальної дії. Заповіт у відповідно до ст. 1247 ЦК України, складений у письмовій формі, в заповіті вказана дата та час його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем. У відповідності до п. 3 ст. 56 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вправі вимагати від заповідача доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. У відповідності до ст. 1248 ЦК України заповіт засвідчено за допомогою загально технічних засобів, заповідачем особисто прочитаний та підписаний. Тобто заповіт складено з урахуванням норм ЦК України та спростовує вказаний у позові факт порушення вимоги щодо його форми та посвідчення. Позивач вказує на те, що заповіт від ОСОБА_5 є нікчемним у відповідності до ст. 1257 ЦК України тому, що заповідач не мав права на майно, яке вказано в заповіті. Але дана стаття говорить про обмеження у праві складання заповіту фізичною особою, якщо на це є підстави, наприклад недієздатність особи, яка звернулась до нотаріуса. А тому підстав для задоволення позову немає.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_4 належний йому на праві приватної власності судовий будиночок, який знаходиться у садовому товаристві «Мічуринець-2», ділянка № 182, розташований на території Кудряшівської селищної ради Кремінського району Луганської області та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, який посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3, що підтверджується копією заповіту /а.с.8/.
22 жовтня 2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області /а.с.13/.
Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.
Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Позивач, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав, визначених ст. 1257 ЦК України.
Посилання позивача на те, що нотаріусом було допущено порушенння при посвідченні заповіту, суд вважає, не доведеним. Інші підстави щодо визнання заповіту недійсним позивач не обгрунтувала жодним належними і допустими доказами.
Отже, суд приходить до висновку, що заповідач ОСОБА_5 на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним йому майном на випадок смерті, а також заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.
Позивачем не надано будь-яких достовірних доказів, що заповідач ОСОБА_5 на момент складання заповіту перебував під впливом обману, погрози насильством, внаслідок чого оформлення заповіту було вимушеним, а також під час небезпечної для життя хвороби чи внаслідок тяжких обставин для заповідача.
Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту судом не встановлено, а тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту, посвідченого 11 березня 2013 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3, не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 1257 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, третя особа приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_3 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у десятиденний строк з моменту його проголошення, а особами, що брали участь у справі але не були присутні на його проголошенні, в тому самому порядку та в той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л.Б. Чернобривко