АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2675/17 Справа № 206/5505/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 12 серпня 2014 року між її чоловіком ОСОБА_4, інтереси якого представляла вона за довіреністю, та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1. При підписанні договору купівлі-продажу з'ясувалося, що у відповідачки ОСОБА_5 не вистачає грошей для розрахунку за придбану частину домоволодіння. Тому відповідачка попросила у неї суму в розмірі 2 050 доларів США, якої в неї не було для повного розрахунку за договором купівлі-продажу, замінити позиковим зобов'язанням відповідно до приписів ст. 1053 Цивільного кодексу України. Так як договір купівлі-продажу вже був підписаний, в неї не було іншого виходу, як погодитися на пропозицію відповідачки. Відповідачка написала їй розписку, в якій зобов'язалась повернути борг в розмірі 2 050 доларів США до 15.09.2014 року. Але після 15.09.2014 року відповідачка ОСОБА_3 борг не повернула. Протягом двох років вона сподівалася, що відповідачка поверне гроші, але марно. Відповідачка заявила, що вона не має грошей для того, щоб повернути. При таких обставинах вона вимушена звертатися до суду для захисту своїх порушених прав. Курс долара станом на 22.09.2016 року складає 25,975 грн. за один долар США. Підлягає стягненню з відповідачки на її користь (2050 х 25,975) = 53 248,75 грн. А також зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Термін прострочення складає 746 днів по 30.09.2016 року включно. 3% річних від простроченої суми складають (2 050 х 3% : 365 х746) = 125.70 доларів США, що в перерахунку на гривню складає (125,70 х 25,975) =3 265, 06 грн. Всього підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на її користь (53 248,75+3 265.06) = 56 513.81грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь в рахунок стягнення боргу 55 248,75грн., 3% річних за період прострочення за станом на 30.09.2016 року в розмірі 3 265,06грн., а всього 56 513грн. 81коп. та судові витрати (а.с.2-3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено (а.с.46-50).

В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 52-54).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом 1 інстанції встановлено, що 30 липня 1983 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с.6).

27 червня 2014 року між ОСОБА_4, від імені якого діяла за довіреністю ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було укладено попередній договір про те, що в термін до 27.08.2014 року зобов'язуються укласти договір купівлі-продажу домоволодіння по вул. Польова, буд. 54. Загальна ціна продажу 227 640 грн., що на момент укладення угоди є еквівалентом суми 28000 доларів США. ОСОБА_3 попередньо оплатила частку вартості домоволодіння суму в розмірі 5200 доларів США (а.с.35-36).

12 серпня 2014 року між ОСОБА_4, від імені якого діяла за довіреністю ОСОБА_2, та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі № 713 (а.с.4).

Відповідно до п.1 цього договору продавець, в особі представника, передає у власність, а покупець приймає у власність ? частину домоволодіння, і сплачує за неї грошову суму, визначену цим договором.

У п. 4 цього договору зазначено, що згідно звіту про оцінку майна, оціночна вартість домоволодіння станом на 31.07.2014 рік в цілому складає 406684,00 грн., оціночна вартість 1/2 частки домоволодіння складає 203342,00 грн.

У відповідності до п. 5 договору продаж зазначеної частки домоволодіння вчиняється між сторонами за 203342,00 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам після укладення договору не підлягає. Підписання цього договору продавцем, в особі представника, є підтвердженням факту повного розрахунку за продану частку домоволодіння та свідчить про відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Розрахунки за договором здійснені згідно вимог постанови правління НБУ від 06.06.2013 року № 210.

В п. 12 договору зокрема зазначено, що ціна продажу, зазначена в п.5 цього договору, відповідає їх дійсним намірам.

Відповідно до розписки від 12.08.2014 року ОСОБА_3 в присутності свідка ОСОБА_6, зобов'язалася повернути ОСОБА_2 борг у розмірі 2050 доларів США. в строк до 15.09.2014 року (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позивачка не довела факту істотного порушення умов договору купівлі - продажу 1/2 частини домоволодіння укладеного між нею (за довіреністю) та відповідачкою, а саме: не здійснення відповідачкою повного розрахунку за договором, а також про домовленість між відповідачкою про заміну боргу позиковим зобов'язанням. З наданої позивачкою розписки від 12.08.2014 року підписаною відповідачкою ОСОБА_3 не вбачається, що борг 2050 доларів США є новацією боргу за згодою сторін по договору купівлі - продажу від 12.08.2014 року та взагалі є боргом за недоплату коштів за частину домоволодіння.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин, встановлених судом, відповідно до засад чинного законодавства України.

Так, в силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини.

За положеннями ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Істотними умовами новаційного правочину є: зазначення існуючого зобов'язання, яке підлягає новації, для можливості його ідентифікації (підстава виникнення, характер, предмет), умова про мету новації (припинення первісного зобов'язання і встановлення нового), а також визначення зобов'язання, що безпосередньо є новацією (його предмет, кількісні характеристики, істотні умови, тощо).

В даному випадку, домовленість сторін про новацію вважається укладеною, за наявності об'єктивних і суб'єктивних умов. До перших належать: 1) існування між учасниками цивільних відносин первісного зобов'язання, внаслідок невиконання якого виник борг; 2) домовленість сторін про припинення існуючого боргового зобов'язання та заміну його іншим - позиковим; 3) можливість заміни первісного зобов'язання (воно має відповідати вимогам дійсності правочинів, бути одним із тих юридичних фактів, на підставі яких закон дозволяє здійснювати новацію зобов'язання); 4) наявність між борговим і позиковим зобов'язаннями певного проміжку часу та причинного зв'язку (боргове зобов'язання повинно існувати на момент прийняття сторонами рішення про припинення їхніх правовідносин новацією); 5) дійсність самої домовленості сторін про новацію боргу у позикове зобов'язання - вона має відповідати всім вимогам закону щодо правочинів та їхньої форми.

Суб'єктивний критерій виражається в тому, що обов'язковою умовою новації є наміри сторін припинити діюче боргове зобов'язання та замінити його новим - позиковим.

Така воля сторін повинна бути однозначно вираженою у договорі новації або прямо випливати з нього.

З аналізу вказаних правових норм видно, що новація це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання.

Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.

Відповідно до положень ч.1ст.626, ч.1ст.628, ст.629 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну та припинення цивільних прав і обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання. За положеннями ч.1 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладання.

Порядок укладання договору визначений главою 53 ЦК України.

За приписами ч.1 ст.638, ч.1,3 ст.639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-які формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 12.08.2014р., укладеного між ОСОБА_4 від імені якого діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_3, остання купила 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 713. За умовами договору продаж вчинено за 203342,00 грн.

Пунктом 5 даного договору передбачено, що кошти за продаж домоволодіння сплачено покупцем, тобто ОСОБА_3, до підписання договору.

Таким чином 12.08.2014 року під час укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору - предмету, ціні та розрахунку, проведений повний розрахунок і відповідно до ст. 599 ЦК України це зобов'язання вважається припиненим належним виконанням.

Позивачкою, в супереч вимогам ст. 10 ч. 3 ЦПК України не доведено сплату коштів за частину домоволодіння не в повному обсязі, а також що борг 2050 доларів США є новацією боргу за згодою сторін по договору купівлі - продажу від 12.08.2014 року, оскільки, зокрема, його сторонами були ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а не позивачка, яка лише від його імені укладала договір.

Згідно до ч.2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Тобто для застосування новації необхідна наявність невиконаного первинного зобов'язання, домовленості сторін про його припинення шляхом заміни іншим зобов'язанням.

Надана позивачкою розписка (а.с.29) не містить відомостей про домовленість сторін первинного зобов'язання про його припинення і заміну новим зобов'язанням - борговим , в ній зазначені не всі сторони первинного зобов'язання, тому відповідно до ч.2 ст. 604, ст.. 1053 ЦК України зазначену розписку не можна вважати новацією.

На підставі вище викладеного колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками суду 1 інстанції, яким ухвалено рішення, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт існування боргу в сумі 2 050 доларів США підтверджується змістом договору купівлі-продажу від 12.08.2014 року та розпискою ОСОБА_3 від 12.08.2014 року, є необґрунтованими, оскільки суперечать договору купівлі - продажу від 12.08.2014 року, в п.5 якого зазначено, що кошти за продаж домоволодіння сплачено покупцем, тобто ОСОБА_3, до підписання договору.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: