АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/572/17 Справа № 209/2811/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Дніпро

25 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві про виключення запису як батька дитини з актового запису, визнання батьківства, зобовязання внести зміни до актового запису про народження дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

25 червня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила виключити запис про ОСОБА_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, як батька з актового запису, проведеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що 26 жовтня 2012 року було зроблено відповідний актовий запис № 3392 про народження дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23.05.2016 року позивач доповнила позовні вимоги та просила визнати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5, зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 за № 3392 від 17 квітня 2014 року, виключити із графи "батько" відомості про ОСОБА_3, вказати в графі "батько" - ОСОБА_4 та видати нове свідоцтво про народження дитини ОСОБА_6, 05 жовтня 2012 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року позов задоволено. Виключено запис про ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, як батька з актового запису, проведеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 26 жовтня 2012 року, актовий запис № 3392 про народження дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України; визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України батьком ОСОБА_5; зобов'язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 за № 3392 від 26 жовтня 2012 року, а саме: виключити із графи "батько" відомості про ОСОБА_3 як батька ОСОБА_5, зазначивши в графі "по батькові" - "Володимирович", в графі "батько"- ОСОБА_4, залишивши дані про матір та прізвище дитини без змін та в подальшому видати нове свідоцтво про народження.

Не погодившись з рішенням суду апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову (а.с.176-177).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є матір'ю дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відомості про батька дитини внесено 26 жовтня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві у відповідному актовому записі про народження дитини № 3392 зі слів позивача ОСОБА_2 у порядку ч. 1 ст. 135 ОСОБА_7 кодексу України, де зазначено батьком ОСОБА_8 та видано свідоцтво про народження серії 1-БК № 319192 (а.с.52).

17 квітня 2014 року, в порядку статті 126 СК України, відділом державної реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві повторно видано свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_5 серії І-БК № 390108, в якому батьком вказано ОСОБА_3 (а.с. 53).

26 квітня 2014 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрували шлюб.

11 червня 2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 60).

Кровна спорідненість між ОСОБА_4 та дитиною підтверджується висновком експерта № 263 від 24.06.2016 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 95-97). Проти проведення генетичної експертизи ДНК ОСОБА_4 не заперечував, про що свідчить відповідна заява від 23.05.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_9, суд першої інстанції керуючись ст.. ст.. 126, 134, 136 СК України, виходив з того, що сукупність доказів, встановлених під час розгляду справи безспірно свідчить про те, що відповідач ОСОБА_4 є біологічним батьком дитини, а тому наявні підстави для виключення запису про ОСОБА_3, як батька з актового запису про народження дитини ОСОБА_5, та визнання ОСОБА_4 батьком дитини, зобов'язавши відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі вказує, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, зокрема, на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначений в статті 138 СК України, згідно якої до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у апеляційній скарзі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, частиною третьою ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки ОСОБА_4 при розгляді справи судом першої інстанції не заявляв клопотання про застосування позовної давності, то дані посилання є безпідставними.

Також апелянт зазначає, що судом 1 інстанції не було враховано того, що нормами сімейного законодавства України не передбачено можливості оспорення матір'ю дитини батьківства особи, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини, та записана батьком дитини на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнав себе батьком, вимога позивачки про виключення запису про її чоловіка, як батька дитини з актового запису про народження дитини, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, а на момент пред'явлення до ОСОБА_4 позову про визнання його батьком дитини, запис не був вчинений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Колегія суддів зазначені доводи до уваги не приймає, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, порядок визначення походження дитини залежить, перш за все, від того, чи перебувають батьки дитини у шлюбі між собою чи ні.

Згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі вважається такою, яка походить від подружжя.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, відповідно до ч.2 ст. 125 СК України, відбувається за спільною заявою матері та батька дитини (ст. 126 СК України) або в судовому порядку (ст. 128 СК України).

Отже, діючим законодавством закріплено два порядки визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою - добровільний та судовий.

Визначення батьківства за рішенням суду (ст. 128 СК України) проводиться за наявності спору щодо особи, яка є батьком дитини.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі дійсно існує спір щодо походження дитини, оскільки відповідачі не визнають свого батьківства, а позивачка намагається встановити кровне споріднення своєї дитини.

ОСОБА_7 кодексу України забезпечують право матері на визначення походження дитини в судовому порядку за правилами статей 128 та 138 СК України.

Проте, за правилами ст. 128 СК України батьківство щодо дитини може бути визнане рішенням суду за відсутності заяви про добровільне визнання батьківства, а згідно до положень ст. 138 СК України право на оспорювання батьківства має лише жінка, яка народила дитину у шлюбі.

Таким чином, діючим законодавством прямо не передбачено право матері звертатись до суду у разі, якщо існує спір з приводу походження дитини, яка народилась не в шлюбі та стосовно якої раніше була заява про добровільне визнання батьківства, як не передбачено й можливості відкликання заяви про добровільне визнання батьківства, тому якщо виникають сумніви щодо батьківства дитини вирішити дане питання можливо лише у судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 р. № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) роз'яснено, що частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Водночас ч. 9 ст. 8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Таким чином, у подібних випадках суди зобов'язані вчиняти дії з метою здійснення правосуддя та захисту порушених прав осіб.

Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Шлюбно-сімейне законодавство України не передбачає різниці між дітьми, батьки яких перебувають у шлюбі між собою, та дітьми, народженими матір'ю, яка не перебуває у шлюбі. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти (заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

За правилами ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Аналогічні положення закріплено у ст. 10 СК України - якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми нього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 2 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або у дослідженні яких неправомірно було відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Зазначені вище доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 303 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Отже, незважаючи на те, що діючим законодавством не врегульовано , враховуючи, що відповідно до висновку експерта № 263 від 24.06.2016 року, відповідач ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, з вірогідністю 99,999998 % (а.с. 95-97) та виходячи з інтересів дитини, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для задоволення позову, з якими погоджується в повному обсязі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає, що висновки суду в рішенні відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: