АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6895/2017 Доповідач - Шахова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової І.М., Поливач Л.Д,

при секретарі - Горак Ю.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», поданою його представником Чимичем Віктором Павловичем, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 44 300 доларів США зі сплатою 12,45% річних. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалась солідарно і в повному обсязі відповідати перед банком за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за умовами кредитного договору. Проте, з 15 липня 2008 року без її згоди відповідач підвищив процентну ставку за користування кредитом до 13,45% річних. Крім того, вважає, що її зобов'язання, передбачені договором поруки повинні бути припиненими, оскільки за умовами кредитного договору строк виконання основного зобов'язання вважається таким, що настав на 31 календарний день з моменту направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Відповідач направив позичальнику таку вимогу 24 лютого 2015 року, тому у відповідача виникло право пред'явити вимогу до неї з 27 березня 2008 року, проте вимогу до неї відповідачем пред'явлено 19 жовтня 2015 року, тобто після встановленого ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. Просила визнати договір поруки від 19 лютого 2008 року припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 19 лютого 2008 року, укладений між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ «Універсал Банк» - Чимич В.П., подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав передбачених ст. 559 ЦК України для припинення поруки, оскільки позивач підтвердив правомірність підвищення процентної ставки за кредитним договором. Також вказував, що вимога до позивача як поручителя, про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, пред'явлена до суду 19 жовтня 2015 року, тобто у передбачений строк на 61 день після отримання позивачем листа - вимоги від 24 лютого 2008 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обов'язковості виконання договірних зобов'язань та наявності правових підстав уважати договір поруки припиненим.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 44 300 доларів США зі сплатою 12,45% річних.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 19 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалась солідарно і в повному обсязі відповідати перед банком за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за умовами зазначеного кредитного договору.

10 квітня 2009 року до договору поруки між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду, за умовами якої сторони збільшили процентну ставку за користування кредитом, починаючи з 10 квітня 2009 року.

Пунктом 2.1 вищезазначеної угоди визначено, що поручитель підтверджує правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом в період з 15 липня 2008 року по 10 квітня 2009 року у розмірі 13,45% річних та понад встановлений строк в розмірі 40,35% річних.

Згідно п. 5.2.5 кредитного договору від 19 лютого 2008 року сторони погодили, що у випадку направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником умов за договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Судом встановлено, що 24 лютого 2015 року відповідач направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, здійснене за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав для покладення на поручителя відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК Україниприпинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Встановивши, що з 15 липня 2008 року відповідач шляхом підвищення процентної ставки змінив зобов'язання без згоди поручителя , внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивача, повідомивши про такі наслідки ОСОБА_1 лише 10 квітня 2009 року, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність парових підстав для припинення поруки з визначених ч. 1 ст. 559 ЦК України правих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами було погоджено збільшення процентної ставки за користування кредитом понад встановлений строк з 15 липня 2008 року по 10 квітня 2009 року є безпідставними, оскільки 15 липня 2008 року відбулось збільшення процентної ставки за кредитним договором без своєчасного погодження з поручителем, внаслідок чого, починаючи з цієї дати збільшився обсяг відповідальності поручителя і станом на дату таких змін згоди поручителя не існувало.

Подальше укладення 10 квітня 2009 року відповідної угоди про внесення змін до договору поруки не є підставою для висновку, що таке збільшення відбулось із своєчасним погодженням з поручителем.

Зазначений висновок випливає зі змісту ч.1 ст.559 ЦК України, яка вказує на те, що у разі збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя, порука припиняється автоматично.

За змістом положень ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК, поручитель пов'язаний із боржником зобов'язальними правовідносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором; має право висувати заперечення проти вимог кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК).

У зв'язку з тим, що банк відповідно до умов кредитного договору збільшив процентну ставку за кредитом, без згоди поручителя у порушення договору поруки, а відтак - з 15 липня 2008 року порука припинена, підстав для покладання відповідальності на поручителя за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком немає.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК Українипередбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 5.2.5 кредитного договору від 19 лютого 2008 року сторони погодили, що у випадку направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушено умов за договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Судом встановлено, що 24 лютого 2015 року відповідач направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення відповідачем умов кредитного договору щодо встановлення строку дострокового повернення кредиту у повідомленні (вимоги) від 24 лютого 2015 року, а саме: замість 31 календарних днів з дати відправлення кредитором позичальнику такої вимоги (п.5.2.5 договору) зазначено 61 календарний день, суд першої інстанції дійшов також до обґрунтованого висновку про наявність правих підстав для припинення поруки з визначених ч. 4 ст. 559 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно повідомлення (вимоги) від 24 лютого 2015 року строк повернення кредиту настав на 61 календарний день після направлення такої вимоги позивачу є безпідставними, оскільки згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а п. 5.2. 5 кредитного договору від 19 лютого 2008 року такий строк визначений, що настав на 31 календарний день.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», подану його представником ЧимичемВіктором Павловичем, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді