Справа № 750/274/17
Провадження № 2/750/530/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізингу,

встановив:

10 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом та збільшивши позовні вимоги просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 12 грудня 2011 року укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Унікредит Лізинг» №3292L11/00-LD, застосувати наслідки недійсності договору фінансового лізингу від 12 грудня 2011 року №3292L11/00-LD та стягнути з ТОВ «Неос Лізинг» (до зміни найменування колишня назва ТОВ «Унікредит Лізинг») на користь позивача суму сплачених лізингових платежів у розмірі 345649 грн. 97 коп.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 12.12.2011 року між ним та ТОВ «Унікредит Лізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 3292L11/00LD за умовами якого, відповідач взяв на себе зобовязання придбати у власність від продавця предмет лізингу: мала вантажівка марки PEUGEOT модель BOXER FT44014H3, 2011 року випуску номер шасі (кузова, рами) VF3YEBMFC12112203, обєм двигуна 2200 куб. см.; тип транспортного засобу мала вантажівка; колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість 315562 грн. 00 коп. Лізингоодержувач (позивач) зобовязаний прийняти предмет лізингу у користування та сплатити лізингові платежі. Цільове призначення лізингу на споживчі потреби (для власного кінцевого споживання). Позивач стверджує, що умови вказаного договору є несправедливими, у відносинах сторін порушений принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивачу, як споживачу послуг.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача подав письмові заперечення та просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Унікредит Лізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 3292L11/00LD, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №6936.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови спірного договору фінансового лізингу містять 13 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Також до договору фінансового лізингу № 3292L11/00LD від 12.12.2011 року сторони підписали Додаток «Тарифи» та графік лізингових платежів (а.с. 25-27).

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Таким чином, маючи на меті визнання договору фінансового лізингу недійсним, керуючись приписами ст.179 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню підлягає наявність всіх трьох вищезазначених ознак. Відсутність хоча б одної з них виключає недійсність договору. Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного суду України від 11 травня 2016 року у справі 6-65цс16.

Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та не порушення прав інших осіб.

Відповідно до п. 1.1 Договору фінансового лізингу, Лізингодавець приймає на себе зобов'язання придбати у власність від Продавця, що був обраний Лізингоодержувачем, Предмет лізингу відповідно до встановлених Лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим Договором. Лізингодержувач зобов'язується прийняти Предмет лізингу у користування та сплачувати Лізингодавцю Лізингові платежі, комісії, які зазначені в Додатку «Тарифи» до цього Договору, який є його невід'ємною частиною, інші комісії, що передбаченої цим Договором, та виконувати інші обов'язки, передбачені цим Договором та чинним законодавством.

На виконання умов Договору Лізингодавець придбав та передав предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу, а саме - мала вантажівка марки PEUGEOT модель BOXER FT44014H3, 2011 року випуску номер шасі (кузова, рами) VF3YEBMFC12112203, обєм двигуна 2200 куб. см.; тип транспортного засобу мала вантажівка; колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується Актом приймання-передачі від 21.12.2011р., який є доказом належного виконання Лізингодавцем взятих на себе зобов'язань.

У свою чергу, Лізингоодержувач зобов'язаний був своєчасно сплачувати за користування Предметом лізингу Лізингові платежі згідно Графіку лізингових платежів, який викладений в Додатку № 3292L11/00 до Договору фінансового лізингу.

Однак Лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати Лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості Лізингоодержувача на користь Лізингодавця за Договором.

18.08.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинено виконавчий напис №3578 про повернення предмета лізингу вантажного фургону марки PEUGEOT, модель: BOXER; рік випуску: 2011 рік; № шасі: VF3YEBMFC12112203; об'єм двигуна: 2198 куб.см.; тип транспортного засобу: Вантажний фургон-с; колір: білий; державний номер: АА 7034 КХ за договором фінансового лізингу №3292L11/00-LD від 12.12.2011 року у зв'язку з невиплатою лізингових платежів з 20.04.2014 року до 20.06.2014 року за користування об»єктом лізингу в сумі 29353 грн. 38 коп.

19.06.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова порушено провадження у справі 750/5917/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «УніКредит Лізінг» (на даний час ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса №3578 від що 18.08.2014, вчиненого на договорі фінансового лізингу №3292L11/00-LD від 12.12.2011р. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.07.2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Унікредит Лізинг», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В той же час, судом встановлено, що останній платіж по даному договору будо здійснено 07.04.2014 року та у зв»язку з порушенням виконання лізінгоодержувачем зобов»язань за договором ТОВ «Унікредит Лізинг» надіслало 28.07.2014 року за вих. №4856 на адресу ОСОБА_4 повідомлення про розірвання договору з 04.08.2014 року та просило повернути предмет лізингу на стоянку лізінгодавця. Вказане повідомлення було отримане позивачем 30.07.2014 року, що підтверджується декларацією (накладною) №15-9479-4641 кур»єрської служби доставки.

З метою виконання вищевказаного виконавчого напису Деснянським відділом ДВС Чернігівського МУЮ 05.09.2014р. відкрито виконавче провадження, за яким проводиться розшук майна боржника ОСОБА_4, а саме предмета лізінгу - вантажного фургону марки PEUGEOT, модель: BOXER; рік випуску: 2011 рік; № шасі: VF3YEBMFC12112203; об'єм двигуна: 2198 куб.см.; тип транспортного засобу: Вантажний фургон-с; колір: білий; державний номер: АА 7034 КХ, проте лізингоодержувач ухиляється від повернення предмету лізингу.

Позивач стверджує, що Договір фінансового лізингу містить можливість односторонньої зміні лізингодавцем розміру лізингових платежів.

Частиною 2 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Керуючись нормами цієї статті сторони погодили можливість таких змін включивши в розділі 5 та 7 оскаржуваного договору фінансового лізингу відповідні положення. При цьому, у випадках, що не врегульовані розділами 5 та 7, сторонами додатково досягнуто згоди (п.5.6.1., п.13.7 Договору фінансового лізингу), що зміна умов договору починає діяти виключно випадку укладення відповідної додаткової угоди між сторонами. Тому, враховуючи наведене, посилання позивача на нібито «односторонню зміну умов договору» є безпідставним та не доведеним.

Позивач вказує в якості «несправедливої умови», що «виконання зобов'язань забезпечується лише відповідальністю лізингоодержувача», проте вказане твердження спростовується умовами оскаржуваного договору. Обов'язки Відповідача, як лізингодавця за Договором фінансового лізингу визначені зокрема в п.1.1., 2.10., 3.2., 4.1., 8.1., 8.2., 8.3. Пункт 12.1.1. Договору фінансового лізингу передбачає відповідальність лізингодавця за порушення власних зобов'язань за договором, а тому посилання позивача на те, що «виконання зобов'язань забезпечується лише відповідальністю лізингоодержувача» є також безпідставним та не доведеним.

Позивач вказує в якості «несправедливої умови» - «нечітке визначення лізингових платежів». Проте суд приходить до висновку, що доводи позивача не ґрунтуються на підставах умов договору та положень законодавства. Порядок розрахунку періодичних лізингових платежів чітко визначений в розділі 5 оскаржуваного договору.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. А відповідно до частини другої ст. 34 цього ж закону, здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Оспорюваний договір вчинений у письмовій формі відповідно до ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг", підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може і визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину передбачені 215 ЦК України.

Згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Стаття 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Посилання позивача на те, що відповідач своїми діями ввів його як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки позивач погодився з умовами та самостійно підписав договір, обрав на власний розсуд Предмет Лізингу по Договору і ознайомився з умовами Договору.

Позивачем не надано доказів, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення договору та при подальшому його виконанні, щодо введення позивача в оману та заподіяння шкоди позивачу, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання.

Наведені позивачем у позовній заяві несправедливі умови договору, що визначені ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" не містяться у Договорі укладеному між сторонами, а тому посилання на такі умови є необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Неос Лізинг» про визнання недійсним договору фінансового лізінгу, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута