печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадщину. Позовна заява мотивована тим, що у 2015 році померли батьки сторін: ІНФОРМАЦІЯ_1 року - мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року - батько ОСОБА_6. Батьки заповіту не складали. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 їх єдиними спадкоємцями є рідні діти - сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, котрі в установленому законом порядку подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Позивач вважає, що ОСОБА_3 слід усунути від права на спадщину, відкриту після смерті їх батьків, оскільки 24 серпня 2009 року відповідач разом з членами своєї сім'ї самоправно вселились до квартири батьків, у зв'язку з чим ізолювали позивача від надання допомоги батькам похилого віку, у тому числі медичної допомоги, перешкоджали в спілкуванні з друзями, працівниками соціальної служби, представниками медичних закладів, відключили міський телефон. Внаслідок таких дій відповідача батьки не мали можливості скласти заповіт. Від відповідача та членів її сім'ї постійно виходили погрози до батьків щодо фізичної розправи, вони приховували безпорадний стан батька ОСОБА_6, який фактично останні 3 роки був недієздатною особою. Таким чином відповідач позбавила можливості батьків користуватись та розпоряджатись своїми правами в останні роки свого життя.

Під час судового розгляду судом було залучено як третю особу ОСОБА_4 (т. 2 а.с.125-127).

У справі ОСОБА_3 заявлявся зустрічний позов, котрий ухвалою суду повернутий у зв'язку з не усуненням недоліків (т. 2.а.с 145).

Ухвалою суду від 25 січня 2017 року об'єднано в одне провадження вказану цивільну справу та цивільну справу № 757/51503/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадщину (т. а.с. ).

Ухвалою суду від 26 травня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадщину залишено без розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3, яка є представником третьої особи ОСОБА_4, та сама третя особа ОСОБА_4, позовні вимоги не визнали. ОСОБА_3 надала письмові заперечення (т. 2 а.с. 76-89). Зазначили, що позовні вимоги є безпідставними та надуманими. ОСОБА_3 та члени її сім'ї постійно надавали допомогу померлим ОСОБА_5, ОСОБА_6, забезпечували їх їдою, одягом, медичними препаратами тощо, оскільки мали таку можливість та ОСОБА_4 та члени її сім'ї (чоловік, двоє малолітніх дітей) постійно проживали з ними, а ОСОБА_3 постійно приходила до батьків. Вказали, що ОСОБА_1 не надавала належної допомоги своїм батькам, лише зрідка приходила до них додому та влаштовували скандали, сварки, внаслідок чого викликались працівники міліції та складались відповідні акти. Вона забрала паспорти батьків, позбавила їх можливості брати участь у голосуванні на виборах, зобов'язала матір видати їй довіреність на отримання коштів, у зв'язку з чим кошти з рахунку були зняті та потрачені нею на власні потреби. Складання актів з працівниками соціальних служб, виклики працівників міліції, звернення до суду із заявою про визнання батька недієздатним розцінюють як умисел ОСОБА_1 в майбутньому пред'явити позов про усунення ОСОБА_3 від права на спадщину, що і було зробленою. Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що вона та члени її сім'ї жодних протиправних дій відносно своїх батьків не вчиняли, належним чином виконували свої обов'язки щодо утримання батьків, брала участь у придбанні кардіологічного стимулятору для батька, а згодом у похованні батьків.

Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (т. 1 а.с. 137).

Допитані як свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 підтвердили, що ОСОБА_1 доглядала за батьками, передавала їм продукти харчування, ліки, гуляла з ними біля під'їзду будинку, відвідувала їх в лікарні. Також вказали, що їм відомо, що ОСОБА_3 з членами своєї сім'ї постійно чинили перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_1, в її побаченнях з батьками, спілкуваннях по телефону. Зазначили, що їм відомо про передачу записок від ОСОБА_5 до ОСОБА_1 через сторонніх осіб.

Допитані як свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 підтвердили факт постійного догляду за померлими ОСОБА_5 сім'єю ОСОБА_15 та ОСОБА_16.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Не пред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Вказане правило згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 30 травня 2008 року стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Отже для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин:

1. ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання

2. перебування спадкодавця в безпорадному стані

3. потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, що у 2015 році померли: ІНФОРМАЦІЯ_1 року - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_6, котрі були батьками сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Будь-яких слідів насильницької смерті у померлих не виявлено (т. 1 а.с. 240, 241).

Померлі за час життя заповіту не складали.

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 єдиними їх спадкоємцями є рідні діти - сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, котрі в установленому законом порядку подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що стверджується матеріалами спадкових справ (т.1 а.с. 139-186).

Крім того, заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4, донька ОСОБА_3, котра на час смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживала з ними (т. 1 а.с. 146-147, 181-182).

На час смерті ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_5, ОСОБА_6, позивачу ОСОБА_1 та її сину ОСОБА_20 проживала їх внучка ОСОБА_4 зі своїм чоловіком та двома малолітніми дітьми, що визнається сторонами.

ОСОБА_21, ОСОБА_3, ОСОБА_15 були вселені у спірну квартиру у серпні 2009 року, а зареєстровані в АДРЕСА_1.

Проте рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.02.2011 року сім'ю ОСОБА_15 виселено з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого приміщення, котре ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2011 року залишене без змін (т. 1 а.с. 21-24).

Вказане рішення суду фактично виконано, що стверджується постановами про закінчення виконавчого провадження та актами державного виконавця (т.2 а.с. 8-12).

Крім того судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року у вказану квартиру вселено ОСОБА_1 та сім'ю ОСОБА_15 виселено без надання іншого приміщення, котре ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 6 серпня 2014 року залишене без змін (т. 1 а.с. 32-44).

Проте зазначене рішення не виконане, ОСОБА_1 у квартиру по даний час не вселилась.

Враховуючи, що у спірній квартирі АДРЕСА_2 проживала та проживає донька відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 разом зі своєю сім'єю: чоловіком та двома дітьми, то відповідач, будучи зареєстрованою за іншою адресою, мала можливість доглядати за своїми батьками, надавати їм допомогу.

Судом також встановлено, що померлі ОСОБА_22 та ОСОБА_6 перебували в безпорадному стані та потребували стороннього догляду, допомоги та піклування, що зумовлено їх похилим віком, а також наявністю тяжких хвороб.

Вказані обставини у судовому засідання сторонами не оспорювались та визнавались.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 250 від 30 березня 2015 року ОСОБА_6 страждав на стійкий хронічний психічний розлад та за своїм психічним станом не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с. 48-51).

У зв'язку з цим Печерським районним судом м. Києва розглядалась цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_6 недієздатним, провадження у якій 9 листопада 2015 року закрито у зв'язку з його смертю (т. 1 а.с. 114).

Отже померлі батьки потребували сторонньої допомоги обох своїх доньок: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3, котрі мали можливість надавати допомогу своїм батькам, опікуватись ними.

Тому з твердженнями позивача, що батьки потребували саме сторонньої допомоги ОСОБА_23 суд не погоджується.

При цьому доводи позивача, що ОСОБА_3 мала можливість надати допомогу батькам, ним опікуватись, але цього не робила, спростовується зібраними у справі доказами.

Так, допитані як свідки ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 підтвердили у судовому засіданні факт постійно проживання ОСОБА_4 з членами її сім'ї разом з померлими ОСОБА_6 та постійного догляду ОСОБА_3 за своїми батьками. Зазначили, що відповідач постійно піклувалась про своїх батьків, купувала їм їду, одяг, ліки, дбала про них. Вказали, що ОСОБА_4 тяжко було самій доглядати за померлими, оскільки в неї на утриманнф знаходились двоє малолітніх батьків, у зв'язку з чим ОСОБА_3 як її мати, допомагала по догляду за внуками та престарілими батьками. ОСОБА_6 постійно потребували стороннього догляду, оскільки через похилий вік без допомоги не могли самостійно пересуватись. Померлі були завжди були чисті, охайні, доглянуті. ОСОБА_3, періодично підвищувала тон своєї розмови з батьками, враховуючи, що ОСОБА_6 погано чули. Іноді переходила на крик після дзвінків або відвідувань батьків ОСОБА_1, котра була улюбленицею померлої ОСОБА_22, враховуючи, що після спілкування позивача з померлою матір'ю, ОСОБА_22 починала розмови з приводу квартири, приватизацію якої відповідач не визнає, а також різних справ, що перебували у провадженнях судів.

Здійснення догляду за батьками відповідачем ОСОБА_3 стверджується і актом від 4.05.2011 року, відповідно до якого за ОСОБА_5 постійно доглядали сім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка з ними проживала (т. 2 а.с. 3-4).

Відповідно до акту від 10.12.2012 року Громадської організації «Українське об'єднання військовослужбовців» при огляді місця проживання ОСОБА_22 встановлено, що ОСОБА_22 проживають з сім'єю ОСОБА_4, котра за ним здійснює догляд та залучає для цього своїх батьків ОСОБА_3. Квартира чиста, видно, що поступово в ній робиться ремонт, ОСОБА_22 охайні, доглянуті, займають найменшу, але зручну та теплу кімнату. На запитання комісії ОСОБА_6, вказав, що догляд здійснює ОСОБА_3, її чоловік, ОСОБА_4 зі своєю сім'єю, а ОСОБА_1 дуже рідко приходить. Вказав, що ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 постійно сваряться за квартиру, ОСОБА_5 ніхто не бив, а гроші забирає з пенсії ОСОБА_1. Ключів від квартир у них немає, оскільки вийшовши на вулицю вони наражають на себе небезпеку, часто падають, потребують стороннього догляду. Встановлено, що у старих відсутні паспорти, які забрала ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 41-44).

Листи та акт Печерської в м. Києві державної адміністрації щодо здійснення виклику дільничного лікаря-терапевта, на котрі посилається ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позовних вимог, не підтверджує ухилення ОСОБА_3 від надання допомоги своїм батькам, а лише підтверджує, що ОСОБА_5 не могли відчинити двері 22 та 23 квітня 2012 року, 7 квітня 2014 року, 1 липня 2015 року (т. 1 а.с. 69-73) та відсутність дома відповідача.

Вказане в черговий раз доводить безпорадність ОСОБА_5 та їх потребу у сторонній допомозі.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 купувала ліки для батьків (т. 2 а.с. 6) та надавали кошти для здійснення ОСОБА_6 оперативного втручання у вересні 2013 року (т. 3 а.с. 50).

При цьому суд погоджується з доводами відповідача про відсутність усіх квитанцій щодо придбання ліків, продуктів харчування для батьків, відсутність відповідних записів щодо їх вживання батьками, оскільки їх не збирання пояснюється тим, що це є нормальним для кожної пересічної людини і відсутністю умислу в подальшому доводити здійснення постійного догляду за батьками через можливе подання позову ОСОБА_1 про усунення її від права на спадщину.

Інші доводи позивача про те, що ОСОБА_6 боялися проживати з ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 88-91,98-101, 108-109, а.с. 196-205), членами її сім'ї, що до ОСОБА_22 постійно застосовувались погрози фізичної та психологічної розправи, що чоловік відповідача наносив тілесні ушкодження ОСОБА_22 (т. 1 а.с. 93-97, 194-196, 211-215, т. 3 а.с. 54-58), спростовуються іншими зібраними у справі доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_5, відповідно до котрої вона нічого не писала, ні яких документів не підписувала (т. 1 а.с. 83)

постановою Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відмову у порушенні кримінальної справи від 25.11.2011 року за ст. 129, 296 КК України відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_21 з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 118-119)

- постановою Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відмову у порушеннв кримінальної справи від 9.11.2011 року за ст. 296 КК України відносно побиття ОСОБА_5 ОСОБА_21 у зв'язку з відсутністю складу злочину (т. 3 а.с. 47-48)

- висновком від 11.10.2010 року Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві за результатами перевірки заяви ОСОБА_3, що правовідносини, які виникли між сестрами, носять цивільно-правовий характер (т. 1 а.с. 92 ).

Докази, а саме: акти від 1 березня 2013 року (т. 1 а.с. 26-28), від 7 травня 2013 року (т. 1 а.с. 30-31), заяви ОСОБА_5 від 10 грудня 2012 року щодо необхідності виселення через ненормальну поведінку чоловіка ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 66-69), довіреності від ОСОБА_6, ОСОБА_5 на представництво інтересів ОСОБА_1 від 18 січня 2011 року, від 28 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 52-55), ОСОБА_5 від 12 липня 2011 року (т. 1 а.с. 55-58), довідка з лікарні відновного лікування ВМУ СБУ від 27 липня 2011 року, що останні 2 роки під час перебування ОСОБА_5 в лікарні їх відвідує лише ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 59), лист Печерської РДА від 16 березня 2012 року № 48 - ОСОБА_3 з чоловіком чинять перешкоди ОСОБА_1 у догляді за батьками (не передає ліки, продукти, чинити перешкоди у спілкуванні) (т. 1 а.с. 60), досліджені в судовому засіданні диски із записами розмов експертизи (т. 2 а.с. 60-75, 144) свідчать лише про неприязні відносини, які склались між померлими ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

При цьому суд бере до уваги, що у січні 2014 р. ОСОБА_24 подавав апеляційну скаргу на рішення суду про скасування рішення про виселення ОСОБА_3 з мотивів того, що сім'я ОСОБА_3 його доглядають (т. 1 а.с. 12-113). Аналогічна касаційна скарга, яка ним була підписана, подана ним 9 квітня 2014 року (т. 1 а.с. 114-115).

Наявність неприязних відносин між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пояснюється постійними судовими процесами між ними з приводу права володіння квартирою АДРЕСА_2, які перебували на розгляді:

- у Дніпровському районному суді м. Києва - справа за позовом ОСОБА_1І, до ОСОБА_3 про захист,честі, гідності, спростування неправдивих відомостей,в відшкодування моарлньої шкоди (т. 2 а.с. 11);

- у Печерському районному суді м. Києва - справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5,, ОСОБА_6, ОСОБА_20, Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації (т. 2 а.с. 119-120)

- у Печерському районному суді м. Києва справи за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_5,, ОСОБА_6, ОСОБА_20, за участю третьої особи ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою (т. 2 а.с. 21).

- у Печерському районному суді м. Києва - справа за позовом за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, терті особи ОСОБА_3, Печерське РК ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод в користування правами та зобов'язання вчинити дії (т. 2 а.с. 114)

- в Окружному адміністративному суді м. Києва від 13 липня 2016 року - справа за позовом ОСОБА_4 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії (т. 3 а.с. 113)

- у Печерському районному суді м. Києва - справа за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_21, ОСОБА_3, ОСОБА_15 про перегляд ухвали від 27 серпня 2015 року, 16 січня 2014 року за нововиявленими обставинами (т. 3 а.с. 121).

Суд погоджується з Інформацією для судових органів від Ради організації ветеранів Служби України «Щит» від 25 листопада 2013 року, що ОСОБА_5 перебували у складній морально-психологічній та побутовій обстановці, зважаючи на відсутність бажання до нормалізації стосунків між сестрами, від чого страждали (т. 1 а.с. 64).

Щодо звернення членів ДВК з приводу не допуску ОСОБА_3 до квартири ОСОБА_5 для їх голосування 14.11.2012 року (т. 1 а.с. 116), на що посилається позивач як на підставу для задоволення позову, то суд погоджується з доводами ОСОБА_3, що члени ДВК не були допущені у зв'язку з відсутністю документів - паспортів її батьків, котрі необхідні були для голосування, та котрі забрала ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 117).

Показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 зводяться лише до того, ОСОБА_1 доглядала за батьками, передавала їм продукти харчування, ліки, гуляла з ними біля під'їзду будинку, відвідувала їх в лікарні, а також до того, що їм відомо, що ОСОБА_3 з членами своєї сім'ї постійно чинили перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_1, в її побаченнях з батьками, спілкуваннях по телефону.

Проте, такі показання свідків не спростовують наведених висновків суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки під час судового розгляду не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги спадкодавцям ОСОБА_5, які через похилий вік, тяжку хворобу перебували у безпорадному стані.

Крім того, суд враховує і те, що ОСОБА_1, будучи співвласником квартири, де проживали батьки, маючи рішення суду на вселення в неї, та будучи також донькою ОСОБА_5, будь-яких дієвих заходів щодо здійснення постійного догляду та надання допомоги зі своєї сторони на вживала. Дії ОСОБА_1 носили не постійний, епізодичних характер, що ще раз підтверджує здійснення щоденного догляду сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1224 ЦК України та ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин