Справа № 346/577/17
Провадження № 22-ц/779/834/2017
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Беркій О.Ю., Максюта І.О.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей як орган опіки і піклування Коломийської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 22.11.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.02.2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

12.06.2013 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_2 посилалася на те, що у липні 2012 року відповідач покинув сім'ю, з цього часу сторони припинили будь-які шлюбні відносини та почали проживати окремо. Будучи батьком ОСОБА_5, відповідач з липня 2012 року жодного разу не навідався до неї, не спілкується з нею, не бере участі у її вихованні, не цікавиться її здоров'ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, морально та матеріально не підтримує, тому вважає обґрунтованим позбавити його батьківських прав.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 квітня 2017 року позов задоволено та вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_3 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апелянт зазначив, що позивач вказала неправдиві відомості з приводу того, що він як батько дитини жодного разу не навідувався до доньки, не спілкується з нею та матеріально не підтримує. Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги фотографії ОСОБА_3 з донькою різного віку, які свідчать про протилежне.

Крім того, позивачка постійно чинить перешкоди у побаченні батька з дитиною, у зв'язку з чим він неодноразово змушений був звертатись у правоохоронні органи та до Служби у справах дітей Коломийської РДА про визначення часу для побачень з донькою.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Коломийської ДА від 02.03.2017 року ОСОБА_3 визначено час для зустрічі з донькою, кодної І і ІІ п'ятниці та ІІ і ІV судоти місяця з 10 год. до 13 год. Проте, навіть після цього ОСОБА_2 не допускає його до дитини.

Судом також не взято до уваги надані квитанції, які свідчать про сплату аліментів добровільно у розмірі, який апелянт може сплачувати, оскільки наданий час він не працює.

Апелянт вказав, що Службою у справах дітей Коломийської РДА надано суду висновок про недоцільність позбавлення його батьківських прав, однак суд не взяв його до уваги.

Відтак просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник скаргу підтримали, просили її задоволити.

Позивач та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних причин.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є колишнім подружжям.

Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.6).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 лютого 2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів (а.с.7).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12.06.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано. Неповнолітню дитину - ОСОБА_4 залишено на проживання з матір»ю - ОСОБА_6 (а.с.8).

20.02.2014 року ОСОБА_6 зареєструвала повторний шлюб з ОСОБА_7 (а.с.5).

Згідно довідки відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 15.01.2014 року, ОСОБА_6 не отримувала аліменти від ОСОБА_3 у період з 01.07.2013 року по 29.08.2013 року згідно з виконавчим листом №346/676/13-ц, який видано Коломийським міськрайонним судом (а.с.9).

За даними довідки відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 22.02.2017 року заборгованість по стягненню аліментних платежів з громадянина ОСОБА_3 за 2014 рік - 4 622,36 грн., за 2015 рік - 10 130,25 грн., 6 981,75 грн., за 2017 рік - 1249 грн., (а.с.31-32).

Як вбачається з довідки Обласного наркологічного диспансеру від 24.10.2016 року №1820, ОСОБА_3 на «Д» обліку не перебуває (а.с.41).

За даними довідки Обласної психоневрологічної лікарні №3 від 24.10.2016 ру №1671/7321, ОСОБА_3 на обліку в ОПНЛ№3 не перебуває (а.с.42).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків , а в судовому засіданні особисто ствердив, що вважає доцільним увагу проявляти тоді, коли дочка розпочне навчання в школі. Таке вказує на думку суду, на його винну та умисну поведінку спрямованою на ухилення від участі у вихованні дочки. Також суд встановив, що відповідач протягом майже 5 років не вживав жодних заходів, спрямованих на подолання перешкод у побаченнях з дочкою на які він вказував.

З огляду на встановлені обставини в ході перегляду справи та наявні матеріали справи, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 Конвенції).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Як роз'яснено у п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів,

на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В спірному випадку, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки наявні у справі докази не вказують на існування достатніх підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Посилання суду на особисті пояснення відповідача та відсутність його спроб подолати суперечності з колишньою дружиною в питанні спілкування з дитиною на такі обставини не вказує.

Щодо відсутності участі відповідача у вихованні та утриманні дитини протягом майже 5 років колегія враховує звертає увагу на таке.

Як підтвердила в судовому засіданні позивач, відповідач час від часу приходив до дитини та приносив їй подарунки. Проте такі відвідини супроводжувалися сварками та суперечками між ними, що негативно впливало на дочку. Тому вона з метою уникнення хвилювання останньої частково обмежувала спілкування з батьком.

Як пояснила ОСОБА_2 причиною звернення з позовом до стало те, що вона побоюється за своє життя та життя дочки, оскільки відповідач веде себе по відношенню до неї вкрай агресивно, в них постійно виникають суперечки, що закінчуються сварками.

Разом з тим, такі твердження позивача не підтверджені належними доказами, а інші обставини на які вона вказує, як на підставу позбавлення батьківських прав, в сукупності інших доказів наявних в матеріалах справи, пояснення самого відповідача в засіданні апеляційного суду та характер взаємовідносин колишнього подружжя, не можуть вважатися достатніми та визначальними для позбавлення батьківських прав.

Зокрема, судом не враховано життєві обставини відповідача та відсутність контакту з колишньою дружиною щодо спілкування з дочкою, які стали основою подальших непорозумінь.

Затримка із сплатою аліментів з врахуванням об'єктивних причин її виникнення, не може розглядатися як доказ ухилення від виконання особою своїх батьківських обов'язків.

Крім того, судом без достатніх підстав не взято до уваги висновок органу опіки та піклування, де враховано взаємовідносини, що склалися між сторонами та винесено обґрунтований висновок.

У зв'язку з відсутністю інших доказів ухилення батька дитини від виконання своїх батьківських обов'язків, колегія суддів не встановила передбачених ст.164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Максюта І.О.