Справа № 161/2460/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/705/17 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року в задоволені скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на дії державного виконавця відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ПАТ «Родовід банк», подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити повністю.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволені скарги ПАТ «Родовід Банк», суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи ( ст. 383 ЦПК України).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. . Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. (ч.ч.1,2, 5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що за заявою стягувача ПАТ «Родовід Банк» від 09.04.2013 року, головним державним виконавцем 09.04.2013 року відкрито виконавче провадження № 37468608 на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» 89819, 66 грн., 15919, 32 грн. - плати за обслуговування кредиту, 46450, 49 грн. пені та 760, 95 грн. судового збору. Копії постанови були направлені сторонам виконавчого провадження для виконання та відома.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

В ході виконавчого провадження 08.09.2014 року оголошувалось примусовий привід боржника ОСОБА_3, виконати, який не вдалося в звязку з відсутністю відомостей про його місце перебування.

Перевірено майновий стан боржника, шляхом направлення відповідних запитів. Для перевірки майнового стану направлялись відповідні запити, щодо наявності банківських рахунків, рухомого та нерухомого майна, доходів.

Постановою заступника начальника Другого відділу ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_1 від 10.12.20-14 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_3 ПАТ «Кредобанк» Однак з повідомлення ПАТ «Кредо банк» вбачається, що кошти на рахунку ОСОБА_3 відсутні, рахунок закритий в звязку з реорганізацією банку.

З інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки в порядку доступу державних виконавців вбачається, що боржнику ОСОБА_3 на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Луцького міськрайонного суду від 14.11.2006 року, належить будівля виробничої бази /А-2/ в с. Рованці по вул. Лугова, 70 та земельна ділянка для розміщення торгово-виробничої бази за цією ж адресою. Однак дане нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Кредобанк» ( а.с.28).

Іншого нерухомого майна, як і офіційних доходів боржника не виявлено.

Проведено державним виконавцем перевіркою не встановлено наявності в боржника транспортних засобів.

Згідно відповідей ПФУ та ДПС України встановлено, що боржник не працює доходів та пенсії немає.

Відповідно до п.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

26.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішення відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а тому винесення постанови від 26.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» є цілком обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що державним виконавцем не здійснено усіх необхідних дій по примусовому виконанню рішення, не заслуговує на увагу та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апелянта про необхідність здійснення державним виконавцем запитів в органи РАЦС з метою встановлення факту реєстрації шлюбу боржника, та в інші органи, що вказані в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження»

Частиною 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено права державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження і такі були додержані в межах даного виконавчого провадження.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Таким чином будь-які дії, які не передбачені даним Законом, що вчинені виконавцем в межах виконавчого провадження, будуть порушувати права та інтереси учасників виконавчого провадження, а в даному випадку порушувати права третьої особи.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника ( ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження»)

Тобто апелянт, як стягувач в даному виконавчому провадженні повинен був також зазначити відповідну інформацію, яка йому відмова про боржника щоб сприяти примусовому виконанню рішення.

Крім того повернення виконавчого документа стягувачу з підстав п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», не позбавляє права стягувача повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

За змістом розділу 7 ЦПК України судом можуть бути визнані неправомірними дії виконавця та скасована постанова виконавця лише за умови доведеності порушення виконавцем вимог Закону при вчиненні дії або ж винесенні процесуального документу, що у даному випадку не доведено скаржником та не встановлено судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а є власним субєктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: