Справа № 603/312/17
Провадження №2/603/150/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Терннопільської області в складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Устя-Зеленської сільської ради

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Горішня №27 с.Лука Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Комора «В», Курник «Г», Стайня «Д», Стодола «Е», Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3, Ворота №4, Доріжка №5, Доріжка №6;

- земельну ділянку площею 0,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №039256;

- земельну ділянку площею 0,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №006081.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 22.04.2016 року помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна.

Позивач вважає, що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину належним чином прийняв, оскільки проживав на час відкриття спадщини із спадкодавцем.

Позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно державні акти на право власності на земельні ділянки та правовстановлюючі документи на будинок.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач - представник Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що 22.04.2016 року у віці 65 років в с.Устя-Зелене Монастириського району Тернопільської області помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №202224, актовий запис №09.

Ще за життя померлому належав:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Горішня №27 с.Лука Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Комора «В», Курник «Г», Стайня «Д», Стодола «Е», Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3, Ворота №4, Доріжка №5, Доріжка №6, що підтверджується Довідкою №35 від 06.02.2017 року виданою виконкомом Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно якої ОСОБА_2, який помер 22.04.2016 року, зазначений як власник будинку, який знаходиться по вул.Горішня 27 с.Лука Монастириського району Тернопільської області, Випискою із будинкової книги №13 по с.Лука наданою Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 27.10.2016 року №423.

Родинні відносини між померлим 22.04.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджуються:

- свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії І-ИД №400252, згідно якого ОСОБА_2 є його батьком.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 який помер 22.04.2016 року, як спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживав на час відкриття спадщини з померлим, що підтверджується інформацією наданою Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 23.05.2017 року №185.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується відмовою Монастириської Державної нотаріальної контори від 26.01.2017 року №59/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул.Горішня №27 с.Лука Монастириського району Тернопільської області, був побудований в 1972 році.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями.

Окрім зазначеного померлому належали:

- земельна ділянка площею 0,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №039256, що підтверджується інформацією відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 20.01.2017 №9/86-17;

- земельна ділянка площею 0,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №006081, що підтверджується інформацією відділу Держгеокадастру у Монастириському районі Тернопільської області від 20.01.2017 №9/86-17.

Як вбачається з матеріалів справи вказане майно ОСОБА_2 фактично успадкував його син ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги, оскільки проживав на час відкриття спадщини з померлим, що підтверджується довідкою від 06.02.2017 року №34 виданою виконкомом Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів державних актів на земельні ділянки, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою Монастириської державної нотаріальної контори від 26.01.2017 року №59/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів були втрачені про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 03.02.2017 року.

Згідно даного повідомлення вбачається, що державні акти на право власності на земельні ділянки серій ТР №№039256, 006081 виданих Монастириським районним відділом земельних ресурсів 11.08.2004 року ОСОБА_2 з с.Лука - загублені.

На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник.

Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому в положенні п. 3.1 ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи.

Суд не бере до уваги заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5, засвідчені секретарем виконавчого комітету Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області 03.02.2017 року та зареєстрованих в реєстрі за №3 та №2 відповідно, які б мали право на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, згідно яких вони відмовилась від своєї частки у спадщині, що вказана в позовній заяві, так як, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Натомість, вищевказані заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчать про те, що вони вказаної в позовній заяві спадщини не приймали, їм відомо про заявлені вимоги ОСОБА_1 та щодо них не заперечують, так як протягом розгляду справи в суді заперечень проти позову не подавали і ніяких дій, які б могли помішати позивачу у задоволенні його заявлених вимогах не вчиняли.

Суд також при ухваленні рішення враховує заяву ОСОБА_4 подану в Державну нотаріальну контору 18.10.2016 року, згідно якої він відмовляється від належної йому частки у спадщині, що залишилася після смерті його батька ОСОБА_2, як таку, яка подана в терміни передбачені ч. 1 ст. 1273 ЦК України ст. 1270 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже він як спадкоємець за законом має право на вказане в позовній заяві спадкове майно, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, тому є підстави визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки та житловий будинок з надвірними будівлями.

В звязку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно згідно позовних вимог.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1225, 1233, 1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме, на:

- - житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по вул.Горішня №27 с.Лука Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 66,6 кв.м. під літерою «А», Літня кухня «Б», Комора «В», Курник «Г», Стайня «Д», Стодола «Е», Огорожа №1, Огорожа №2, Ворота №3, Ворота №4, Доріжка №5, Доріжка №6;

- земельну ділянку площею 0,27 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №039256;

- земельну ділянку площею 0,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №006081, в порядку спадкування за законом і яке належало ОСОБА_2, який помер 22 квітня 2016 року

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_6