Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 15 800 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що з вини відповідача належна їй квартира АДРЕСА_1 була затоплена, у результаті чого квартира потребує ремонту вартістю 15 800 грн. Зазначила, що відповідач відмовився добровільно відшкодовувати завдані збитки, чим спричинив позивачу моральну шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 15 800 грн та 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн 60 коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 243 грн 60 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2016 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2017 року № 155/0/32-17 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з соціальною відпусткою судді Гримич М.К., у результаті чого 11 травня 2017 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України ухвала суду апеляційної інстанції складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; найменування суду; прізвищ та ініціалів головуючого і суддів; прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; найменування справи та повних імен (найменувань) осіб, які беруть участь у справі; 2) описової частини із зазначенням: короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; встановлених судом першої інстанції обставин; 3) мотивувальної частини із зазначенням: мотивів, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку апеляційного суду; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Проте ухвала апеляційного суду не відповідає в повному обсязі наведеним нормам процесуального права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень ст. ст. 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати у порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає також: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судами встановлено, що залиття належної позивачу на праві власності квартири сталося з розташованої поверхом вище квартири № 74, власником якої є відповідач.

Згідно з актом про залиття, що трапилося в системі гарячого водопостачання від 07 грудня 2014 року, затвердженого головою комісії ЖБК «Ізумруд-3» ОСОБА_5, членами комісії, останніми була обстежена квартира позивача та встановлено її залиття, перелік пошкоджень. Причиною залиття зазначено несанкціоноване втручання в систему гарячого водопостачання з вини власника квартири № 74.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для відшкодування відповідачем майнової та моральної шкоди позивачу, оскільки, як у становив суд на підставі наявних у справі доказів, залиття квартири позивачів сталося з вини відповідача, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі та не спростовані відповідачем.

Ухвалюючи рішення у справі по суті заявлених позовних вимог, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд на спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що вищевказаний акт про залиття квартири складений із порушенням закону, правильно зазначив, що під час складання вказаного акта комісією було дотримано основних вимог, які викладені в додатку № 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» (далі - Правила).

Так, відповідно до п. 2.3.6 Правил у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно з додатком № 4 в акті повинні бути відображені: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У зв'язку з цим та відповідно до ст. 212 ЦПК України апеляційний суд належно оцінив вищевказаний акт про залиття, що трапилося в системі гарячого водопостачання квартири 07 грудня 2014 року, установивши, що в ньому зазначено дату його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; описано характер залиття та його причини, а саме, як причину залиття зазначено несанкціоноване втручання в систему гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_2, що розташована поверхом вище; орієнтовно описано пошкодження, які завдані внаслідок залиття, зокрема, зазначенні приміщення, які зазнали впливу води: кухня, коридор, туалет, зал, спальня, балкон; також викладено висновок щодо вини особи, що вчинила залиття, а саме вказано, що залиття відбулося з вини власника квартири АДРЕСА_2.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з прийняттям судом як доказу у справі вищевказаного акта про залиття з підстав відсутності повноважень посадових осіб ЖБК «Ізумруд-3» на складення будь-яких актів стосовно сторін у справі та невідповідності акта формі, передбаченій у додатку № 4 до вищевказаних Правил, у зв'язку з чим заявник вважає вказаний акт недійсним, проте такі доводи зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено. Крім того, ці доводи були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував.

Вищевказані висновки судів по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та відповідають вищевказаним нормам матеріального права.

Однак колегія суддів вважає, що судами неправильно розподілено судові витрати, і касаційна скарга в цій частині є обґрунтованою, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Разом із тим відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

У матеріалах справи на а. с. 87 знаходиться копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого 03 червня 2015 року на ім'я ОСОБА_4, згідно з яким вид пенсії - по інвалідності, ІІ група - загальне захворювання.

В апеляційній скарзі, яка міститься на а. с. 81-86, ОСОБА_4 звертав увагу апеляційного суду на вказану обставину, проте апеляційний суд не звернув на неї уваги та не зазначив обставин і фактів на спростування цих доводів, у результаті чого помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції в цілому.

У зв'язку з цим вважати правильним та законним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн 60 коп. судових витрат зі сплати судового збору, а також стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 243 грн 60 коп. судових витрат зі сплати судового збору, який позивач не доплатив при зверненні з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, в апеляційного суду не було підстав.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування ухвали суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат та направлення справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак