Номер провадження: 22-ц/785/3900/17
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання будівництва самочинним та зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва,

встановила:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання будівництва самочинним та зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва,посилаючись на обставини та підстави викладені в позові, просила суд, визнати будівництво, що здійснюється за адресою: АДРЕСА_1, самочинним будівництвом та зобов'язати відповідача ОСОБА_3 знести самочинно збудоване нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі просив його задовольнити, посилаючись на обставини та підстави викладені в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав просив суд відмовити у його задоволені, надав пояснення у відповідності до письмових заперечень.

Представники третіх осіб Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у судове засідання не з'явились належним чином повідомлялись причини не явки суду не повідомили.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року позов залишено без задоволення.

На вказане рішення суду представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодінню № АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності виданим виконавчим комітетом Одеської міської ради 30.03.2009 pоку, зареєстрованим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 08.04.2009 pоку та земельна ділянка за вказаною адресою, площею 3,34 кв. м., на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.07.2007 року.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 від 20.04.2016 року, згідно договору купівлі-продажу №90 та №93, що посвідчені 30.01.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2, засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, остання надала згоду ОСОБА_3 на реконструкцію зі зміною геометричних розмірів фундаментів індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, окрім того ОСОБА_2 ознайомлена зі змістом містобудівного розрахунку № 001-07-14 ЕП, претензій та заперечень щодо нього не має.

08.08.2015 року ОСОБА_3 розпочав реконструкцію житлового будинку з розширенням за адресою: АДРЕСА_1 на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 23.07.2015р. №ОД19.

09.02.2016 року Відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано декларацію № ОД 35 про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач та її представник, посилались на те що ОСОБА_3 збудував перший поверх безпосередньо на межі пішохідної доріжки по АДРЕСА_1 без відступу вглиб земельної ділянки, та впритул до його паркану на межі земельних ділянок, а на першому поверсі взагалі відсутні віконні прорізи (зокрема, вікна є в наявності), що є непритаманним для жилих будинків.

Відповідно до наказу Держбуду України від 24.03.1992 року №37 затверджені державні будівельні норми для житлових будинків, де в п.2.7 вказано, що житлові будинки мають бути розміщені з відступом від червоної лінії магістральних шляхів та селищних вулиць - не менше 6 м, житлових вулиць - не менше 3 м.

Про те в примітці говориться, що при реконструкції населених пунктів допускається зменшувати відступ або зводити житлові будинки на червоній лінії, зважаючи на сформовану містобудівну ситуацію.

Таким чином, доводи позивача про те, що ОСОБА_3 збудував перший поверх безпосередньо на межі пішохідної доріжки по АДРЕСА_1 без відступу вглиб земельної ділянки, та впритул до його паркану на межі земельних ділянок, а на першому поверсі взагалі відсутні віконні прорізи (зокрема, вікна є в наявності), що є непритаманним для жилих будинків не підтвердженні належними та допустимими доказами та не порушують будівельні норми.

Як вбачається з постанови Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2016 року у справі № 815/2074/16, в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання бездіяльність Департаменту ДАБІ в Одеській області щодо проведення перевірки дотримання вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 протиправною, скасувати реєстрацію декларації від 09.02.2016 року за №ОД 35 про готовність обєкта до експлуатації на Реконструкцію житлового будинку з розширенням, за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1,АДРЕСА_1, зобов'язати Департамент ДАБІ в Одеській області видати відповідний наказ (розпорядчий акт) щодо скасування реєстрації декларації від 09.02.2016 року за №ОД 35 про готовність об'єкта до експлуатації на Реконструкцію житлового будинку з розширенням, за адресою: АДРЕСА_1 та виключити запис про реєстрацію декларації з реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відмовлено повністю, оскільки під час офіційного з'ясування обставин справи судом не встановлено протиправності оскаржуваних актів суб'єктів владних повноважень чи перевищення компетенції цих органів при їх прийнятті, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог про їх визнання протиправними та скасування, зобов'язання відповідача виключити запис про реєстрацію декларації з реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів було відмовлено на підставі положень ч.1 ст.162 КАС України.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 року, вище зазначена постанова залишено без змін та набрала чинності.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, судом неодноразово на прохання позивача призначалася судова будівельна технічна експертиза, проте у зв'язку з невиконанням клопотання про надання додаткових матеріалів, проведення оплати вартості експертизи та надання доступу до об'єкта дослідження, справа неодноразово поверталася до суду без виконання експертизи.

Так, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що позивачка жодних документів, які підтверджували б порушення будь-яких її прав відповідачем суду не надала, враховуючи диспозитивність процесу справа розглянута за наявними у ній документами.

Більш того, щодо вимог позивача про зобов'язання ОСОБА_3 за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва, розташований за адресою АДРЕСА_1, суд правильно зазначив наступне.

Відповідно до ст. 376 ч.ч.1,2,7 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

З матеріалів справи вбачається, що цільове призначення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 зазначно: для будівництва і обслуговування житлового будиш, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права(стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті376 та стаття 391 ЦК).

Таким чином, суд правильно зазначив, що позивач наділений таким правом лише у випадку, коли доведе наявність порушеного права.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими та не ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодування не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник апелянта не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко