Справа № 346/263/17
Провадження № 2/346/531/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючої - судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Матушевської Г.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3»як І., ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийської центральної районної лікарні про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом, підтримуючи котрого в судовому засіданні пояснила, що наказом головного лікаря Коломийської ЦРЛ № 138-к від 22.12.2016 року її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади лікаря-стоматолога по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклініки.28.12.2016 року Коломийська центральна районна лікарня рекомендованим листом повідомила її, позивача про її звільнення від 22.12.2016 р. та запропоновано зявитися у відділ кадрів Коломийської ЦРЛ з трудовою книжкою для внесення відповідних записів та одержання трудової книжки

Вважає звільнення незаконним, оскільки на момент винесення наказу про звільнення перебувала на лікарняному. 22.12.2016 року та 23.12.2016 року була відсутня на робочому місці у звязку з хворобою , про що свідчить листок непрацездатності серії АДД № 513864 , виданого 16.12.2016 року у відповідності до якого повинна була стати до роботи 23.12.2016 р.

На підставі наведеного просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі з дня звільнення та стягнути з Коломийської ЦРЛ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і на користь держави судовий збір.

Представники відповідача в судовому засіданні позов визнали частково в частині незаконного звільнення позивача під час перебування на лікарняному та в частині виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в частині поновлення позивача на посаді лікаря-стоматолога по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклінікина заперечують та пояснили, що підтримують подане письмове заперечення на позовну заяву мотивуючи тим, що частина 3 ст.64 Господарського кодексу України надає підприємству, установі, організації право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників, штатний розпис, а це означає, що за певних обставин власник або уповноважений ним орган може (а інколи змушений) змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. І скористатися таким правом він може будь-коли, адже законодавство про працю не встановлює жодних часових обмежень.

Виходячи з вимог законодавства про працю та зі змісту постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення працівників у звязку із скороченням чисельності або штату може вважатися правомірним тільки за наступних умов: скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце, роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументував.

Вказують, що вакантні посади всі були скороченні першочергово на протязі 2016 року, разом підлягало скороченню наприкінці 2016 року - 54,0 посади, з яких 23,5 посади безпосередньо в Коломийській стоматологічній поліклініці, з яких 12,75 посад де зазначається і 1,0 посади лікаря-стоматолога відділення по обслуговуванню сільського населення із-за якої безпосередньо виник спір.

Протягом 2016 року згідно із затвердженими заходами щодо економії бюджетних коштів було скорочено 120,75 посад, а саме лікарів - 23, 25 посад, середнього медичного персоналу - 45, 5 посад, молодшого персоналу - 23,0 посади та іншого персоналу - 29,0 посад.

Вказують, що звільнення позивача було виконано відповідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 р. №1045-ХІУ (надалі - Закон про профспілки) .Подання Профспілковий комітет розглядав з 06.09.2016 по 22.09.2016, проте жодної обґрунтованої відповіді щодо заборони на вивільнення чи переважного права на залишення на роботі ОСОБА_1 адміністрація Коломийської ЦРЛ не отримала.

06 вресня 2016 року було подано на розгляд Подання про ймовірне вивільнення працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України та про зміну істотних умов праці, яке профспілковий комітет розглядав, а 22.09.2016 року адміністрація Коломийської ЦРЛ отримала відповідь. Тобто 12 робочих днів профспілковий комітет розглядав вищевказане звернення. Згідно зі ст.39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»,у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у пятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Наказ № 284 «Про ймовірне скорочення штатних посад та вивільнення працівників Коломийської стоматологічної поліклініки» адміністрація Коломийської ЦРЛ видала 03.10.2016 року.

19 грудня 2016 року адміністрацією Коломийської ЦРЛ виданий наказ №338 «Про скорочення штатних посад та вивільнення працівників Коломийської стоматологічної поліклініки», з 21.12.2016 року зі штатного розпису було виведено 12,75 посад лікарів-стоматологів по обслуговуванню сільського населення (У підтвердження додається наказ Про затвердження штатного розпису Коломийської Стоматполіклініки).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря Коломийської центральної районної лікарні №138-к від 22 грудня 2017 року позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади лікаря-стоматолога по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклініки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників. (а.с.6).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізаці, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, якщо це не пов»язано з повною ліквідацією підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії листка непрацездатності серії АДД № 513864 видного 16 грудня 2016 року, Тимофіїв перебувала на лікарняному в період з 16 грудня 2016 року по 19 грудня 2016 року, з 20 грудня 2016 року по 22 грудня 2016 року ( стати до роботи рекомендовано 23 грудня 2016 року) (а.с.4) Згідно листка непрацездатності серії АДД № 514169 від 23 грудня 2016 року , позивач була звільнена від роботи з 23 грудня 2016 року по 27 грудня 2016 року та з 28 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року(стати до роботи рекомендовано 01 січня 2017 року) (а.с.5) .

Згідно п. 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров»я України від 09 квітня 2008 року № 189 непрацездатність - це стан здоров»я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров»я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності, яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

У відповідності до пп. 1.1, 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров»я України від 13.11.2001 року № 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як вбачається з листка непрацездатності серії АДД № 513864 виданого 16 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 22 грудня 2016 року була відсутня на робочому місці з поважних причин, а приступити до роботи їй рекомендовано 23 грудня 2016 року, і відповідно до листка непрацездатності серії АДД № 514169 від 23 грудня 2016 року , позивач була звільнена від роботи з 23 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року .

Таким чином, суд вважає, що Тимофіїв на законних підставах була звільнена від виконання своїх обов»язків на вказаний період тимчасової непрацездатності, підтвердженої листком непрацездатності.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

В звязку з цим суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснене з грубим порушенням адміністрацією Коломийської ЦРЛ вимог трудового законодавства, а тому позивач ОСОБА_1 підлягає поновленню на попередній посаді.

Суд відхиляє заперечення відповідача, оскільки вважає, що звільнення в період непрацездатності не допускається, незалежно від підстав звільнення, а також не залежать від повідомлення роботодавця про тимчасову непрацездатність.

Однак, стосовно дати поновлення на посаді, то суд зазначає, що оскільки 22 грудня 2016 року позивач перебувала на лікарняному, а стати до роботи їй рекомендовано 23 грудня 2016 року, то саме з цієї дати її слід поновити.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 ст.235 вказаного Кодексу у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

В зв язку з поновленням позивача на вказаній посаді на її користь підлягають стягненню з відповідача суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2016 року по день вирішення даної справи, які слід вирахувати, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. .

Згідно з довідкою №33 від 06 листопада 2016 року про доходи позивача загальний розмір

заробітної плати позивача за останні два календарні місяці роботи, що передували дню її звільнення, а саме за жовтень, листопад 2016 року становив відповідно 1334,97 грн. та 1402,05 грн., кількість робочих днів за ці місяці, які відпрацював позивач, складала відповідно 21 та 22 дні (а.с.8).

Середньоденна заробітна плата позивача визначається відповідно до п.2 вказаного Порядку діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин) і складає (1334,97 грн+1402,05 грн=2737,02:43) 63,65 грн.

Час вимушеного прогулу з 23 грудня 2016 року по 24 травня 2017 року складає 109 робочих днів, тому суд визначає загальну суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до п.8 Порядку множенням середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді (63,65 х109), що складає 6 937,85 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач.

На підставі наведеного та ст.ст.40,43,235 КЗпП України, керуючись ст.ст.88,214-216,218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково .

Визнати незаконним та скасувати Наказ № 138-К від 22 грудня 2016 року Коломийської центральної районної лікарні «Про звільнення з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП ОСОБА_1 лікаря-стоматолога по обслуговуванню сільського населення Коломийської стоматологічної поліклініки»

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря-стоматолога Коломийської стоматологічної поліклініки з 23 грудня 2016 року.

Стягнути з Коломийської центральної районної лікарні (м. Коломия, вул. Родини Крушельницьких, 26, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки м. Коломия вул. Мазепи 183/69 Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2016 року по 24 травня 2017 року в сумі 6 937 ( шість тисяч дев ятсот тридцять сім) гривень 85 копійок.

В задоволенні решти позову- відмовити.

Стягнути з Коломийської центральної районної лікарні (78200, м. Коломия, вул. Родини Крушельницьких, 26, ) на користь Державної судової адміністрації України, на рахунок: 0001, отримувач коштів ГУК у м.Києві (м.Київ) 22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106 судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді та виплати їй середнього заробітку за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Беркещук Б. Б.