Справа № 308/2685/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів і стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом у березні 2015 р.

Після уточнення позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк (надалі - Банк) на його користь:

-суму залишку вкладу - 78 081,05 грн.;

-пеню за подвійною ставкою НБУ - 42 826,92 грн.;

-відсотки за користування чужими коштами - 2 920,02 грн.;

-відсотки за неповернення вкладу в строк - 18 006,77 грн.;

-інфляційні втрати - 17 490,16 грн.;

-моральної шкоди - 10 000 грн., а всього - 169 324,92 грн., а також

стягнути з Банку на користь держави 278,03 грн. судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 р. позов задоволено частково: стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2:

-відсотки за договором банківського вкладу (депозиту) від 22 липня 2014 р. № 003-06000-220714 за період із 06.01.2015 р. по 01.03.2015 р. у сумі 2044,20 грн.;

-інфляційні нарахування у розмірі 6687,10 грн.;

-моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а всього - 9731,30 грн.

Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 97,31 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове про відмову в задоволені позовних вимог. Доводить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права. Указує на відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про повернення коштів банківського вкладу, оскільки кошти перебувають на рахунку позивача і той на власний розсуд може ними розпоряджатися, а під час дії мораторію неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові (економічні) санкції не нараховуються. Зазначає, що позивач не надав достатніх доказів, які б могли свідчити про завдання йому моральної шкоди.

Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення - змінити, з таких мотивів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення вкладу та процентів на нього в загальній сумі 78 081,05 грн. не підлягає задоволенню, оскільки ця сума повністю виплачена позивачу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 24.02.2016 р.

Щодо решти позовних вимог суд дійшов висновку про їх часткове задоволення.

При цьому суд констатував, що оскільки вклад і проценти на нього були зараховані на рахунок позивача Банком 06.01.2015 р., проте позивач не мав реальної можливості скористатися своїми грошовими коштами через їх відсутність у Банку, а тому за період із 06.01.205 р. по 01.03.2015 р. є обґрунтованим нарахування на суму вкладу та процентів за ним у розмірі 78 081,05 грн. інфляційних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України та стягнення 18,5 % річних за користування банківським вкладом за цей же період.

У частині вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив із того, що Банк перебуває у стані ліквідації і виходячи з вимог розумності та справедливості визначив розмір такої у сумі 1000 грн.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відшкодування моральної шкоди через порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Установлено, що 22 липня 2014 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у гривнях (надалі - Договір) № 003-06000-220714 (а.с.7). Згідно з умовами Договору ОСОБА_2 передав Банку грошові кошти в сумі 73 330 грн., які були розміщені на вкладний (депозитний) рахунок на строк по 05 серпня 2014 р. Відповідно до п.1.4., п.1.11. Договору процентна ставка на суму вкладу складає 18,5% річних; у випадку, якщо вкладник за цим Договором не витребує суму вкладу шляхом наданням письмової заяви до закінчення операційного дня відповідного відділення Банку останнього дня строку, встановленого п.1.3. цього Договору, дія такого вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах (окрім розміру процентної ставки), проте загальний термін залучення вкладу за цим Договором не може складати більше 12 періодів продовження строку дії цього Договору.

16 грудня 2014 р. і 26 січня 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до Банку із заявами про повернення коштів, розміщених на депозитному рахунку (а.с.9,10). Банк у своїй відповіді від 26 січня 2015 р. (а.с.11) повідомив ОСОБА_2, де він має можливість провести операції по зняттю грошових коштів із поточного рахунку.

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 р. № 150 Банк віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с.73-76). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 р. № 51 (а.с.77-78) у Банку була запроваджена тимчасова адміністрація строком на 3 місяці з 03 березня 2015 р. по 02 червня 2015 р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 р. № 71 (а.с.79) внесено зміни в попереднє рішення і тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців із 03 березня 2015 р. по 02 вересня 2015 р. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 р. № 147 (а.с.80) продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у Банку по 02 жовтня 2015 р.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм колегія суддів дійшла висновку про те, що ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між ОСОБА_2 і Банком, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди в зв'язку з неповерненням банком грошових коштів, переданих на депозит, що узгоджується із правовою позицією ВСУ (постанова у справі № 6-1793цс15 від 24.02.2016 р).

Доводи Банку щодо решти оскарженого рішення не дають підстав для його скасування або зміни як безпідставні.

При цьому, питання 3 % річних і пені в апеляційному порядку не переглядається, оскільки позивач рішення суду не оскаржив.

Водночас, апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо стягнутих судом інфляційних нарахувань за ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що при запровадженні тимчасової адміністрації у Банку не нараховується неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредитором і не підлягає задоволенню позовна вимога про повернення банківського вкладу та процентів на нього в загальній сумі 78 081,05 грн., не заслуговують на увагу, оскільки стосуються вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено.

Інфляційні ж нарахування за ст. 625 ЦК України і 18,5% річних відсотків за договором банківського вкладу стягнуті судом першої інстанції за період, допоки не була запроваджена тимчасова адміністрація, що узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року справі № 6-2001цс15.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення у частині вирішення питання моральної шкоди підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні цієї вимоги, а в решті - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 526, 548, 549, 550, 611, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, ч.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2016 р. змінити.

3.Рішення у частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн. скасувати, а в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовити.

4.Решту рішення залишити без змін.

5.Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: