Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2017 Справа №607/4975/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого В.М.Братасюка

з участю секретаря О.І.Чичкевич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна подружжя, посилаючись на те, що 02.10.1999 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого ними було придбано спільне майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. На дружину ОСОБА_2 були видані правовстановлюючі документи на вказану квартиру, зокрема, свідоцтво про право власності на квартиру від 25 листопада 2007 року, видане на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 690 від 31 травня 2007 року, та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» м. Тернопіль 25 листопада 2007 року. В подальшому 08.08.2016року шлюб було розірвано. На даний час у спірному житловому приміщенні, проживає ОСОБА_2 і відмовляється в позасудовому порядку оформити за ОСОБА_1 1/2 частину спільно придбаного об 'єкту нерухомого майна. А тому позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1999 року, який розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.08.2016року

21 листопада 2003 року між відповідачкою ОСОБА_2 та TOB «Теркон-буд» був укладений договір про організацію житла №21/11-03, предметом якого була організація, комісіонером за рахунок та за дорученням Комітета, роботи пов'язаної із будівництвом трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Сума витрат згідно Договору була сплачена до 20 лютого 2005 року в повному обсязі, що підтверджується довідкою TOB «Теркон-буд» від 13 жовтня 2010 року вих. №33/10.

На придбану за час шлюбу квартиру на ім'я відповідачки ОСОБА_2 були видані правовстановлюючі документи, зокрема, свідоцтво про право власності на квартиру від 25 листопада 2007 року, видане на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 690 від 31 травня 2007 року, та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» м. Тернопіль 25 листопада 2007 року, записаний в книзі 29 за номером запису 1351.

07 грудня 2007 року на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 94,9 кв.м., в т.ч. житловою - 56,6 кв.м. ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» м. Тернопіль було виготовлено технічний паспорт. Вартість квартири становить 109 167 грн.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, ч. 2 статті 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть невизнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацівлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що наявний спір про право, оскільки ОСОБА_2 відмовляється в позасудовому порядку оформити за своїм колишнім чоловіком 1/2 частину спільно придбаного об'єкту нерухомого майна, а відтак системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про поділ майна подружжя підлягають до задоволення шляхом поділу квартири, що є у спільній сумісній власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11 ч.1, 60, ч.1, 210, 213, 215, 222,224-226 ЦПК, ст.ст.60,70,71 СК України ст.ст. 3, 16, 364,372 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк