АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7451/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1195/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Триголова В.М., Гальонкіна С.А., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод» про визнання права власності на квартиру, треті особи - управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради, приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Полтавська міська рада, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод» про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на жило, виданого відділом приватизації ПАТ «Полтавський авто агрегатний завод», але оригінал свідоцтва втрачено. Тому, посилаючись на норми ст. 392 ЦК України, позивач просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 січня 2000 року відділом приватизації житла Полтавського автоагрегатного заводу.

З даним рішенням суду не погодився ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апелянт вважає, що дане рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що з 2002 року житловий будинок, в якому розташована квартира позивача був переданий у комунальну власність міста Полтави, а тому станом на 2016 рік (на час подання позову до суду) відповідач ПАТ «Полтавський автоагрегатний завод» не має жодного відношення до належної позивачу житлової квартири та не є належним відповідачем по даній справі. В звязку з чим вважає, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, внаслідок чого неправильно застосовано статтю 392 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Судове засідання проводилося за участі представників сторін, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що станом на час вирішення справи судом будинок № 5 по вулиці Опитна в місті Полтаві перебуває на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, квартира №31 в зазначеному будинку за інформацією житлово-експлуатаційної організації перебуває в приватній власності. Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 1976 року у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

За даними ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в реєстровій книзі № 117 за реєстровим № 16150 зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла Полтавського автоагрегатного заводу від 21 січня 2000 року.

В Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано.

Також судом встановлено, що право власності позивача ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 визнається та ніким не оспорюється, зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації. Разом з тим, позивач втратив документ, що посвідчує його право власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що хоча право власності позивача інші особи і не порушили, але позивач в силу норм ст. 392 ЦК України може звернутися до суду з відповідним позовом, а тому визнав за позивачем право власності наквартиру АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 січня 2000 року відділом приватизації житла Полтавського автоагрегатного заводу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає, що він зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Як вбачається із змісту ст. 392 ЦК України самостійна вимога власника про визнання його права власності на певне майно передбачає володіння власником спірним майном та наявність сумнівів інших осіб щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації власником свого права власності через такі сумніви чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Судовою практикою визнається можливість подання позову про визнання права власності за ст. 392 ЦК України, за відсутності іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права, зокрема, у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, за відсутності можливості одержати у відповідних органах дубліката правовстановлюючого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року, підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є оригінал відповідного правовстановлюючого документа, в тому числі, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року, чи його дубліката. Отже, в разі втрати правовстановлюючого документа державна реєстрація права власності може проводитись на підставі відповідного дубліката такого документа.

За таких обставин, висновок суду про наявність підстав для визнання за позивачем права власності за правилами ст. 392 ЦК України, є правильним.

Доводи апелянта про те, що позивач ОСОБА_2 не позбавлений можливості отримати дублікат свідоцтва в ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» не заслуговують на увагу, оскільки бюро технічної інвентаризації не є тим органом, що видав відповідне свідоцтво, та наділений відповідними повноваженнями на даний час. Відповідач, з огляду на те, що саме йому належала спірна квартира та саме ним приймалося рішення про її приватизацію позивачем, є належним відповідачем по справі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили би порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Полтавський автоагрегатний завод» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: