АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц /796/981/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Болотова Є.В., Шахової О.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційними скаргами ОСОБА_1; ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим позивачка просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька. Скаржник зазначає, у первісній позовній заяві просила суд стягнути аліменти на її користь на утримання доньки саме у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, проте в судовому засіданні помилково змінила позовні вимоги (на ј частку). Крім того, посилалася на те, що дитина має хронічні захворювання, а тому потребує додаткових коштів на своє утримання.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшити розмір аліментів, що стягнуті з нього на утримання неповнолітньої дитини, з 1/4 частки від його заробітку (доходу) на 1/6 частку. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував стан його здоров'я та матеріальне становище, а також наявність у нього непрацездатних батьків. Крім того, вважає, що стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції, фактично призведе до того, що він буде самостійно забезпечувати доньку прожитковим мінімумом, що у свою чергу суперечить обов'язку обох батьків утримувати дитину.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1, підтримав подану ним апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом установлено, що з 21 липня 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

На даний час сторони не проживають разом, неповнолітня дитини знаходиться на утримані матері, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть.

Відповідач працює на посаді військовослужбовця в Генеральному штабі Збройних Сил України, його посадовий оклад складає 1600 грн., нараховане грошове забезпечення за останні 6 місяців становить 105 929 грн. 84 коп.

ОСОБА_1 працює на посаді старшого консультанта Верховного Суду України. Відповідно до довідки про заробітну плату їй за період з січня 2015 року по грудень 2015 року заробітну плату в розмірі 99 308 грн. 60 коп. та матеріальну допомогу в розмірі 12 264 грн. 98 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правилами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини і має можливість їх надавати у розмірі визначеному судом. При визначені їх розміру, суд врахував ту обставину, що відповідач є працездатною людиною і як батько зобов'язаний матеріально утримувати свою доньку, забезпечити її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання до досягнення нею повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не врахував стан його здоров'я та матеріальне становище, а також наявність у нього непрацездатних батьків є надуманими та необгрунтованими, оскільки при визначенні розміру аліментів судом врахувані обставини, передбачені у статті 182 СК України.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що стягнення аліментів у розмірі, визначеному судом першої інстанції, фактично призведе до того, що він буде самостійно забезпечувати доньку прожитковим мінімумом, що у свою чергу суперечить обов'язку обох батьків утримувати дитину, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. При цьому стягнення аліментів у розмірі визначеному судом надасть можливість забезпечити належний рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Право визначати предмет і правові підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог законом надано виключно позивачеві.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона помилково змінила позовні вимоги (зменшила розмір позовних вимог) не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивачка у даному випадку самостійно, на власний розсуд, розпорядилася своїми процесуальними правами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що її дитина має хронічні захворювання та потребує додаткових витрат на лікування, не позбавляє її можливості звернутися до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційних скарг і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1; ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Є.В. Болотов

О.В.Шахова