АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/2605/13-ц Головуючий у 1 інстанції - Плахотнюк К.Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/87/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3

представників третьої особи ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києві від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6, третя особа приватне підприємство «Ратмир Соло» (ПП «Свічколап трейдінг») про звернення стягнення на майно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволені: в рахунок погашення заборгованості ПП «Ратмир-Соло» за кредитним договором №76/К від 27 вересня 2010 року по поверненню кредиту у розмірі 893100 доларів США, що станом на 25.10.2011 складає 7123097,67грн; несплачених відсотків 383430,96 доларів США, що становить 3058130,31грн; нарахованої пені за несплату основного боргу 243730,34 доларів США, що становить 1943319,87грн; нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом 11045,40 доларів США, що становить 83515,09грн, на користь ПАТ «Марфін Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6на підставі Свідоцтва про право власності від 08.12.2004, вартість якої на момент укладення договору складала 851729,00грн, що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складала 168859,20 доларів США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій та стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір у розмірі 3219,00грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ПП «Свічколап Трейдінг» було укладено кредитний договір № 76/К про надання кредиту у вигляді кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк до 27 вересня 2010 року включно з лімітом заборгованості 1500000 дол. США для поповнення обігових коштів, фінансування витрат на ремонт виробничих і офісних приміщень, придбання нерухомого майна зі сплатою за користування кредитними коштами 14,5% річних за фактичний період користування від фактичної суми заборгованості за кредитом щомісяця та погашенням кредиту відповідно до графіку. Видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невід'ємними частинами цього договору, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний валютний рахунок позичальника НОМЕР_1, відкритий у Філії Банку у м. Києві МФО 300829. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером №23 від 28 вересня 2005 року про перерахування філіалом ВАТ «МТБ» у м. Києві на рахунок ПП «Свічколап Трейдінг» НОМЕР_1 коштів по кредитному договору №76/К від 27 вересня 2005 року у розмірі 4545000грн.

Судом також установлено, що з метою забезпечення виконання умов кредитного договору №76/к від 27 вересня 2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_6 28 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір №655, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором у позичальника виникла заборгованість, у зв'язку з чим у грудні 2008 року банк надіслав на адресу ПП «Свічколап трейдінг» повідомлення про розмір простроченої заборгованості та вимогу не пізніше семи календарних днів з дати одержанні повідомлення погасити прострочену заборгованість, а у випадку невиконання цієї вимоги повідомив про звернення до суду з позовом.

Виходячи з наявності кредитної заборгованості, суд з урахуванням положень ст.ст.589-591 ЦК України вважав обгрунтованими пред'явлені банком вимоги про звернення стягнення такої заборгованості на предмет іпотеки. Доводи представників відповідача про те, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю, суд відхилив за їх безпідставністю, доводи про порушення строків позовної давності не взяв до уваги з посиланням на відсутність заяви відповідача про застосування строку позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України та на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку» визначив ціну предмету продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії проведення виконавчих дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для вирішення справи, і виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду відповідач не з'явилася, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі (т2ас125).Представники третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ПП «Свічколап Трейдінг» порушено умови кредитного договору від 27 вересня 2005 року, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором у зазначеному розмірі. Оскільки виконання основного зобов'язання за кредитним договором забезпечено укладеним між Банком та ОСОБА_6 договором іпотеки від 28 вересня 2005 року, суд обґрунтовано вважав можливим задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Проте, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості має проводитися з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та не може бути застосовано без визначення вартості початкової ціни предмету іпотеки.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, то за змістом ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні відбувається відповідно до ч.6 ст.38 цього Закону.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до змісту вказаної норми необхідною умовою для ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у передбаченому ст.41 Закону порядку є визначення ціни предмета іпотеки.

Ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі іпотеки (п.1.10). Відповідно до ч.6 ст.5 Закону вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ст.ст.10,60,137 ЦПК України довести інший розмір, зокрема, заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи. У такому порядку це питання судом першої інстанції не вирішувалось.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач посилалася на не зазначення судом в оскаржуваному рішенні вартості предмета іпотеки, у зв'язку з чим просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» з урахуванням строків позовної давності та визначення початкової вартості реалізації іпотечного майна з прилюдних торгів. Сама по собі відсутність даних про вартість предмета іпотеки не є підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_6 подала до суду клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року клопотання ОСОБА_6, призначено експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

30 березня 2017 року на адресу апеляційного суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №7927/16-42 від 28.03.2017 року (том2ас31-42), за яким визначено ринкову вартість об'єкта оцінки квартири АДРЕСА_2 у сумі 3840850грн. Обговоривши думки учасників процесу щодо наявного у матеріалах справи Висновку про оцінку вартості предмета іпотеки (том3ас31-42), колегія вважає за можливе визначити початкову ціну предмета іпотеки на підставі Висновку експерта КНДІСЕ від 28.03.2017року.

Клопотання ОСОБА_6 про призначення у справі повторної експертизи з визначення вартості предмета іпотеки з посиланням на Звіт з незалежної оцінки майна ТОВ «Євро-оцінка» (т2ас54-111) колегія відхилила, надавши перевагу висновку експерта перед письмовим доказом - звітом оцінювача.

За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року підлягає зміні в частині зазначення розміру початкової ціни предмета іпотеки відповідно до висновку експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають, а тому не заслуговують на увагу. В іншій частині суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, що мають значення для її вирішення, правильно визначився з характером спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального закону, що їх регулюють.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,305,308,309,313,315,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінити, зазначивши в останньому реченні другого абзацу його резолютивної частини після слів «шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки» замість «для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій» слова «в розмірі 3840850грн (три мільйони вісімсот сорок тисяч вісімсот п'ятдесят грн)».

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна