Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ТОВ «Порше Лізинг України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору про фінансовий лізинг, посилаючись на те, що 23 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Лізинг України» та ОСОБА_5 укладено договір про фінансовий лізинг № 00009263.

Згідно з умовами договору позивач зобов'язався передати у розпорядження ОСОБА_5 об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW GolfVII 2.0 TDI, 2013 року випуску, шасі НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1, а ОСОБА_5 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент 90 тис. доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 537,4 доларів США.

20 березня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг України», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 23 грудня 2013 року № 00009263, відповідно до якої сторони домовилися замінити лізингоодержувача як сторону договору про фінансовий лізинг на нового лізиногоодержувача - ОСОБА_4, з передачею останньому усіх прав та обов'язків відповідної сторони, визначених договором.

Лізингові та інші платежі, які підлягають сплаті відповідачем на користь позивача, визначаються відповідно до договору та нового графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Відповідно до п. 13.1 Умов лізингу, якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту, позивач має право вилучити об'єкт лізингу без попередньої згоди.

У випадку прострочення платежів за договором, згідно з п. 8.2 Умов лізингу до лізингоодержувача застосовуються санкції: пеня у розмірі 10 % річних від вчасно несплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; штрафні санкції за вимоги щодо спати, надіслані позивачем: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, 20 доларів США - за другу вимогу та 25 доларів США за третю вимогу; компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, крім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до договору.

ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання за договором, не здійснивши наступні платежі: щомісячний лізинговий платіж за травень 2014 року в сумі 7 540 грн 39 коп. відповідно до рахунку від 05 травня 2014 року № 00201621, належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 травня 2014 року; щомісячний лізинговий платіж за червень 2014 року в сумі 7 674 грн 07 коп. відповідно до рахунку від 03 червня 2014 року № 00207429, належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 червня 2014 року; щомісячний лізинговий платіж за липень 2014 року в сумі 7 662 грн 53 коп. відповідно до рахунку від 02 липня 2014 року 00214182, належний до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15 липня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором позивачем надіслано нагадування: від 05, 17 червня, 03, 17 липня, 04 серпня 2014 року.

Таким чином, на думку позивача, датою припинення договору та останнім днем повернення об'єкта лізингу є 29 серпня 2014 року, а останнім днем сплати заборгованості - 19серпня 2014 року.

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис № 1858 про повернення об'єкта лізингу.

Відділом державної виконавчої служби Олександрійського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Ураховуючи вищевикладене, ТОВ «Порше Лізинг Україна» зазначало, що ОСОБА_7 в зазначений строк транспортний засіб VW GolfVII 2.0 TDI, 2013 року випуску, повернуто не було та зобов'язання з оплати заборгованості за договором не виконанні.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_5 укладено договір про фінансовий лізинг від 23 грудня 2013 року № 00009263, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язалося передати у розпорядження ОСОБА_5 об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Golf VII 2.0 TDI, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_2, а ОСОБА_5 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором, шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент 90 тис. доларів США, не враховуючи авансовий платіж на суму, що становить еквівалент 5 537,4 доларів США.

20 березня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг України», ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено угоду про заміну лізингоодержувача в договорі про фінансовий лізинг від 23 грудня 2013 року № 00009263, відповідно до умов якої сторони домовилися замінити лізингоодержувача як сторону договору про фінансовий лізинг на нового лізингоодержувача з передачею ОСОБА_4 усіх прав та обов'язків відповідної сторони, визначених договором.

Починаючи з травня 2014 року, відповідач не виконував свої зобов'язання за договором, не сплатив лізингові платежі за травень-серпень 2014 року.

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис № 1858 про повернення об'єкта лізингу.

Відділом державної виконавчої служби Олександрійського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса від 20 листопада 2014 року № 1858.

У зв'язку із несплатою лізингових платежів відповідно до плану відшкодування, ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовилося від договору, про що проінформувало відповідача вимогою від 04 серпня 2014 року. При цьому, у своєму листі позивач встановив строки для сплати заборгованості впродовж трьох днів з дня надіслання вимоги, повернення об'єкта лізингу - впродовж десяти робочих днів з дня доставки цього повідомлення.

Установлюючи правовідносини, які випливають із зазначених обставин, суд виходив із того, що останні регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об'єкти, а також інші речі, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у

тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до

такої відмови.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Правові позиції щодо ліцензування послуг фінансового лізингу, нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, недійсності договору з підстав наявності в ньому несправедливих умов, викладені в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку про недотримання нотаріальної форми вчинення договору фінансового лізингу за участю фізичної особи та ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова