АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2945/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Яцини В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Кредитна спілка «Самопоміч» звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 грошових коштів - заборгованості зі сплати процентів за Договором про іпотечний кредит, яка станом на 08.07.2013 року складає 745922 гривні 91 коп., а також судових витрат станом на дату постановлення рішення за позовом.

В обґрунтування позову в позовній заяві та подальших поясненнях позивач вказав, що 12 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (у подальшому померла) укладено Договір про іпотечний кредит № 158-7 про надання кредиту у формі кредитної лінії, за яким останні отримали кредит у розмірі та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідачі зобов'язалися до 12 липня 2008 року повернути кредит і щомісячно сплачувати проценти за ставкою 2,7 відсотків на місяць, що розраховується поденно від наданої суми кредиту. У разі прострочки сплати процентів на строк більше п'яти днів, відповідачі зобов'язані до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати проценти за подвоєною ставкою, що розраховується поденно від суми наданого кредиту та заборгованості зі сплати процентів. В забезпечення зобов'язань за цим договором між вказаними сторонами 16 липня 2007 року було укладено Іпотечний договір, за яким позивачу було передано в іпотеку нерухоме майно відповідачів - квартира.

У зв'язку з невиконанням умов Договору про іпотечний кредит (неповерненням кредиту та несплатою процентів) у березні 2010 року позивач звернувся в Московський районний суд м. Харкова з позовом про стягнення з відповідачів шляхом звернення на предмет іпотеки кредитних коштів, процентів та судових витрат, та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2011 року позовні вимоги було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 р. заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.12. 2011 року змінено, в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №158-7 від 12 липня 2007 року з відповідачів солідарно на користь Кредитної спілки «Самопоміч» стягнено суму кредиту в розмірі 82 807 грн. 41 коп., суму процентів в розмірі 161 840 грн. 10 коп. станом на 05.11.2010 року. Вказані рішення набрали законної сили, але відповідачами досі не виконані: стягнена судом заборгованість по кредиту не повернена; стягнена заборгованість по процентам сплачена лише в загальній сумі 8180 грн. Добровільно борг не сплачено. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки ВДВС не здійснено внаслідок дій відповідачів, що утруднюють стягнення (реєстрацію неповнолітніх осіб).

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, згідно до п.8 зазначеного Договору про іпотечний кредит №158-7 від 12 липня 2007 року, договір діє до повного припинення зобов'язань сторін.

Через невиконання відповідачами своїх зобовязань позивач згідно до умов договору продовжує подальше нарахування процентів на неповернену суму кредиту та подав позов у даному провадженні про стягнення з відповідачів нарахованих відсотків по Договору про іпотечний кредит №158-7 від 12 липня 2007 року в розмірі 745 922 грн.91 коп. та судових витрат. Сума відсотків згідно розрахунку нарахована за період після 05.11.2010 року (дати, по яку проценти було вже стягнено судом раніше), а саме: з 06.11.2010 року по 08.07.2013 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Самопоміч» заборгованість зі сплати процентів за договором про іпотечний кредит, що складає 745922 грн.91 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

При цьому посилався на те, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2011 р., яке було змінено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 р., позов позивача було задоволено, стягнуто з нього та інших відповідачів по справі, за кредитом - 82 807 грн. 41 коп., за процентами - 161 840 грн. 10 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок чого позивач ще у 2012 році отримав рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом та процентами.

Зазначив, що не зважаючи на цей факт позивач через 4 роки, знову подав позов про стягнення з нього та відповідачів по справі, ще додатково 745 922 грн. 91 коп., що в 9 разів більше стягнутої суми кредиту, у позивача на даний час є два рішення суду, згідно з якими заборгованість за одним і тим самим кредитним договором стягнута в 2011 році в розмірі 244 647 грн. 51 коп. і в 2016 році - 745 922 грн. 91 коп. на загальну суму 990 570 грн. 42 коп. при сумі кредиту 82 807 грн. 41 коп., тобто вбачається, що фактично відбулося подвійне стягнення та подвійна відповідальність за одне і те саме правопорушення.

Вказав, що Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ також дотримується правової позиції відносно незаконності повторного стягнення, при наявності чинного рішення суду про стягнення заборгованості.

У своїх запереченнях проти скарги позивач вказав, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає правовим висновкам, які висловлені Верховним судом України у справах №№ 6-1412цс16, 6-157цс16, 6-1080цс15, а доводи скарги висновків суду не спростовують, на підставі чого просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідно до ст. 305 ЦПК України за відсутності апелянта, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, ніяких заяв про її відкладення з поважних причин до апеляційного суду не надав і правом на представництво своїх інтересів в апеляційному суді не скористався, вважає, що скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 12 липня 2007 року позивач уклав з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (25.02.2008 року померла, спадкоємці не виявлені) Договір про іпотечний кредит №158-7 про надання кредиту у формі кредитної лінії, за яким останні отримали кредит у розмірі та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідачі зобов'язалися до 12 липня 2008 року повернути кредит і щомісячно сплачувати проценти за ставкою 2,7 відсотків на місяць, що розраховується поденно від наданої суми кредиту. У разі прострочення сплати процентів на строк більше п'яти днів, відповідачі зобов'язані до повного погашення заборгованості зі сплати процентів сплачувати проценти за подвоєною ставкою, що розраховується поденно від суми наданого кредиту та заборгованості зі сплати процентів. В забезпечення зобов'язань за цим договором між вказаними сторонами 16 липня 2007 року було укладено Іпотечний договір, за яким позивачу було передано в іпотеку нерухоме майно відповідачів трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням умов Договору про іпотечний кредит (неповерненням кредиту та несплатою процентів) у березні 2010 року позивач звернувся в Московський районний суд м. Харкова з позовом про стягнення з відповідачів шляхом звернення на предмет іпотеки кредитних коштів, процентів станом на 05.11.2010 р. та судових витрат. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2011 року позовні вимоги задоволені.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2012 р. заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2011 року змінено, в рахунок погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №158-7 від 12 липня 2007 року з відповідачів солідарно на користь Кредитної спілки «Самопоміч» стягнено суму кредиту в розмірі 82 807 грн. 41 коп., суму процентів в розмірі 161 840 грн. 10 коп. станом на 05.11.2010 року, 1 700 грн. державного мита, 120 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи, а всього 246 467 грн. 51 коп. та звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.07.2007 року (трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1). Апеляційний суд встановив, що «всі розрахунки які проведені в операціях по кредитах нерозривно пов'язані з умовами договору і повністю відповідають його умовам. Крім того, в умовах договору про іпотечний кредит відсутні будь-які штрафи, а також відсутня штрафна відсоткова ставка. У пункті 4 договору про іпотечний кредит йдеться про правові наслідки порушення зобов'язання, а саме зміну умов договору, що цілком відповідає п.2 ч.1 ст. 611 ЦК України, згідно якої: «У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди»; «станом на 05.11.2010 року заборгованість по кредиту складає 82 807 грн. 41 коп. і заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 161 840 грн. 10 коп., а всього 244 647 грн.51 коп.».

Вказані рішення судів набрали законної сили, але відповідачами досі не виконані: кредит в розмірі 82 807 грн. 41 коп. не повернено; проценти, стягнуті судом в розмірі станом на 05.11.2010 р., сплачені лише частково - в розмірі 8180 грн.

Таким чином судом встановлено, що відповідачі порушили умови договору, досі фактично користуються кредитом, неповернена сума якого складає 82807 грн.41 коп., і тому позивач правомірно продовжує нарахування процентів на цю суму за користування кредитними коштами.

Підставою для нарахування відсотків є, зокрема, ст.599, 1048, 1054 Цивільного кодексу України та пункти 3, 4, 8 Договору про іпотечний кредит.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того згідно п.8 зазначеного Договору договір діє до повного припинення зобов'язань сторін.

Згідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів свої вимоги, у тому числі первинними документами щодо надання та сплати кредиту. Оскільки раніше ухваленими рішеннями судів, що набрали законної сили, з відповідачів вже стягнуто, зокрема, заборгованість по відсоткам (процентам) в розмірі 161 840 грн. 10 коп. станом на 05.11.2010 року, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і стягнути проценти за договором, починаючи з дня, наступною за цією датою, а саме з 06.11.2010 по 08.07.2013 року.

Колегія суддів відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України застосовує висновок, Верховного суду України, який викладений у постанові від 23 вересня 2015 року щодо вищевказаних норм матеріального права по справі № 6-1206цс15, і за аналогічних обставин цієї справи не вбачає підстав для відступлення від нього.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція про право кредитора на отримання від боржника процентів після закінчення дії договору кредиту, якщо сума кредиту не була повернута, викладена у постанові Верховного суду України від 7 вересня 2016 року у справі за № 6-1412цс16.

Крім того, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Саме така правова позиція стосовно наслідків одночасного стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено повернення цього кредиту була викладена у постанові Верховного суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15.

Оскільки апелянт не спростував факт не повернення суми кредиту, а ухваленні по справі рішення про стягнення заборгованості та сплив передбаченого у договорі строку повернення кредиту не припинили обовязку боржників сплачувати нараховані за умовами договору проценти за його користування, звернення стягнення на іпотеку за рішенням суду не зменшили розмір цього боргу, суд обґрунтовано та відповідно до вказаних норм матеріального права стягнув заборгованість відповідачів по сплаті процентів за користування кредитом. Доводи скарги про тотожність позовів та неприпустимість подвійного стягнення є безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги цього висновку суду не спростовують, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії