22-ц/775/276/2017(м)
Категорія 59 Головуючий у 1-й інстанції Вайновська О.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П..

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа: Перша Маріупольська державна нотаріальна контора про зняття арешту, -

в с т а н о в л а:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом до ПАТ «АК Промінвестбанк» посилаючись на те, що у 1998 році виконала перед банком у повному обсязі зобовязання з погашення кредиту, який вона брала для придбання будинку. Проте, у жовтні 2016 року при зверненні до нотаріальної контори для оформлення договору дарування їй стало відомо, що арешт накладений на належний їй на праві власності будинок № 3А по вул. Дорофєєва села Суженка Нікольського району Донецької області, накладений на підставі договору застави №46/97, укладеного між нею та ПАТ «Промінвестбанк», не скасований. Листом від 17 листопада 2016 року Перша Маріупольська державна нотаріальна контора повідомила, що надані нею документи не є достатніми для проведення державної реєстрації припинення обтяження. Накладення арешту обмежує її права як власника будинку щодо вільного розпорядження майном.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 17 березня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яких позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Промінвестбанк» ОСОБА_3, діюча за довіреністю, надала письмові заперечення в яких просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення суду залишити без змін посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо отримання кредиту та укладення договору застави №46/97 саме з ПАТ «Промінвестбанк». Справу просила розглянути без її участі.

Третя особа Перша Маріупольська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Виходячи з положень ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не зявились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №793 від 05 березня 1997 року належить домоволодіння №5, розташоване по вул.Дорофєєва села Суженка Нікольського (Володарського) району Донецької області, посвідченого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контори за №790, і зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №33458131 (а.с.9,10).

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на домоволодіння № б/н по вул. Суженка Нікольського (Володарського) району Донецької області, яке належить ОСОБА_2, накладено арешт на підставі договору застави №46/97 від 31 жовтня 1997 року, посвідченого Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №7-3081, який був зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за номером запису 2862231 від 29 грудня 2008 року (а.с.8).

Рішенням Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області від 26 жовтня 2016 року №7/13-112 «Про присвоєння поштової адреси» будинку, який належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, присвоєно поштову адресу: Донецька область, Нікольський район, с.Суженка, вул.Дорофєєва, буд. № 3А (а.с.11).

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів, що договір застави №46/97 було укладено саме на забезпечення зобовязань за кредитним договором, укладеним між нею та ПАТ «Промінвестбанк», а також не надано документів, які б мали уточнюючу деталізовану інформацію, повязану із посвідченням договору застави та зняттям накладеної за цим договором заборони.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 161, 165, ЦК Української РСР, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За положеннями ст. 374 ЦК Української РСР позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За положеннями закону України «Про заставу», який набрав чинності з 11 листопада 1992 року, ст. 178 ЦК Української РСР застава - це спосіб забезпечення зобовязань, що залишається у володінні і користуванні заставодавця, згідно з яким заставодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про заставу» застава припиняється у випадках припинення зобовязань, встановлених законом.

Згідно положень ч.1 ст.216 ЦК Української РСР однією з підстав припинення зобовязання є його виконання.

За системним аналізом зазначених норм права застава припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема, на підставі виконання.

При цьому законодавство не вимагає від заставодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням застави, оскільки застава, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та припинення у звязку з цим основного зобовязання застава припиняється.

Аналогічні положення передбачені ст.ст. 526, 530, 599, 610, 612, 1049 ЦК України та Закону України «Про іпотеку» в редакції 2003 року.

Згідно п.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Державний реєстратор встановлює відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.

За положеннями п.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно довідки ПАТ «Промінвестбанк» від 07 листопада 2016 року станом на 04 листопада 2016 року позивач ОСОБА_2 не має заборгованості за кредитами (а.с.20).

При цьому, як повідомлено банком позивачу були відкриті рахунки 04 грудня 1997 року та 28 листопада 1997 року в Азовському відділенні Промінвестбанку у м.Маріуполі, які були закриті 28 лютого 1998 року. Проте, повідомити чи відповідно до цих рахунків ОСОБА_2 було отримано кредит, та в якості забезпечення зобовязань укладено договір застави №46/97, посвідчений Першою Маріупольською держнотконторою, не уявляється можливим у звязку із закінченням строку зберігання, визначеного постановою Правління НБУ від 08 грудня 2004 рок № №601 «Про затвердження переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання». Згідно якої строк зберігання кредитних договорів , договорів застави складає 5 років після погашення позики (а.с. 30, 31).

Згідно повідомлення Першої Маріупольської державної нотаріальної контори справи нотаріальних документів, які підлягають тривалому строку зберігання за період з 1943 по 2001 роки, у тому числі і договори застави посвідчені за 1997 рік, були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. На цей час архівні справи знаходяться в архівосховищах на території міста Донецьк, що не підконтрольне Україні, тому доступ до архівних справ відсутній.

За таких обставин апеляційним судом була прийнята надана позивачем копія договору застави нерухомого майна (іпотека), що не суперечить положенням ч.2 ст.303 ЦПК України, оскільки має суттєве значення для розгляду справи.

Як вбачається зі змісту договору застави нерухомого майна (іпотека) № 46/97 від 31 жовтня 1997 року, між Промінвестбанк України Азовське відділення у м.Маріуполі Донецької області та ОСОБА_2 був укладений договір застави, згідно якого остання передала заставодержателю у заставу жилий будинок з належними до нього надвірними побудовами, розташований у селищі Суженка по вул.Дорофєєва, б/н, Володарського району Донецької області, у забезпечення кредитного договору №713/12-97 від 16 жовтня 1997 року на суму 5000 грн.

Договір застави посвідчено державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 31 жовтня 1997 року і зареєстровано у реєстрі за №7-3081.

З огляду на викладене і враховуючи відсутність обґрунтованої заборгованості позичальника, відсутності вимог кредитора та припинення у звязку з цим основного зобовязання, застава, укладена на забезпечення виконання цього зобовязання, також припинилась, а отже відсутні підстави для заборони/арешту нерухомого майна.

Таким чином, відповідно до ст.309 ЦПК України, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог і скасування арешту, накладеного на будинок № 3А по вул. Дорофєєва села Суженка Нікольського району Донецької області, на підставі договору застави № 46/97 від 31 жовтня 1997 року, у зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 17 березня 2017 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити.

Зняти арешт з належного на праві власності ОСОБА_2 будинку № 3А по вул. Дорофєєва села Суженка Нікольського району Донецької області, накладений Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою (реєстрований номер обтяження 2862231) на підставі договору застави № 46/97 від 31 жовтня 1997 року, укладеного між Промінвестбанк України Азовське відділення у м.Маріуполі Донецької області та ОСОБА_2, зареєстрованого у реєстрі за № 7-3081.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_6