Ухвала іменем україни
24 травня 2017рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами ОСОБА_7 на ухвали апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року та від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року у розмірі 3 601 092 грн 70 коп.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року позов ПАТ АБ «Порто-Франко» задоволено.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року залишено без руху.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 закрито.

У касаційних скаргах ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга на ухвалу судді апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року підлягає відхиленню, а касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 було залишено без руху, оскільки остання не сплатила судовий збір за подання цієї скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 стверджує, що вона відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, а тому не повинна була сплачувати його при поданні апеляційної скарги. З даним твердженням погодитися не можна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, від сплати судового збору звільняються споживачі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивача. Оскільки за захистом свого порушеного майнового права, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором, до суду з позовом звернувся банк, який не є споживачем послуг, тому апеляційний суд обґрунтовано залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка не сплатила судовий збір.

Разом з тим, закриваючи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник не є особою, щодо якої суд вирішив питання про її права та обов'язки, у зв'язку з чим передбачене ч. 1 ст. 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження судового рішення у цій справі у неї не виникло.

Із такими висновками погодитися не можна.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_7 посилалась на те, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року порушує її право, оскільки вказаним рішенням було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2007 року в сумі 3 601 092 грн 70 коп., а вона є майновим поручителем ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки від 17 травня 200 року, згідно з умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 та належить їй на праві приватної власності.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом п. 2 договору іпотеки розмір боргових зобов'язань, які забезпечуються іпотекою, включає в себе тіло кредиту, проценти та може збільшуватися на суму невиконаних платіжних зобов'язань боржника.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Враховуючи те, що виконання основного зобов'язання у разі забезпечення його іпотекою здійснюється за рахунок предмета забезпечувального обтяження, розмір заборгованості за кредитним договором впливає на обсяг відповідальності іпотекодавця, оскільки саме ця сума підлягає стягненню із вартості предмета іпотеки, а тому майновий поручитель має право на оспорення розміру кредитної заборгованості.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_7 права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов'язки, є передчасним та суперечить змісту ст. 292 ЦПК України.

З цих підстав ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню за п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу судді апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року відхилити.

Ухвалу судді апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 31 березня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович