Справа № 148/1143/15-ц
Провадження №2/148/152/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 травня 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі: головуючого судді Робак С. О.

при секретарі Новаленко І.І.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Григоришена О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності та стягнення коштів на лікування та поховання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Тульчинського районного суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу, про зміну черговості одержання права на спадкування. До початку розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги і просила встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнати право власності на ? частину причепа та стягнути кошти на лікування та поховання.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_5 помер і позивач дані позовні вимоги заявила до ОСОБА_4, який прийняв спадщину після його смерті, звернувшись з заявою до Тульчинської державної нотаріальної контори.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з початку 2013 року вона стала проживати однією сім'єю із ОСОБА_6 і проживала з ним однією сім'єю до його смерті. Шлюб вони не реєстрували через свій вік, а потім ОСОБА_6 захворів. Проживали вони в будинку ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. У них були спільні кошти, вели спільне господарство, зробили біля його будинку огорожу.

01.10.2014 вони разом з ОСОБА_6 купили за спільні кошти причеп вантажний ПГМФ-8302 «Чемпіон» за який заплатили 6500 гривень і який він не встиг зареєструвати.

22.10.2014 у ОСОБА_6 стався інсульт і його було госпіталізовано в Тульчинську ЦРЛ. Він був важко хворий і вона його доглядала і за свої кошти купляла ліки, возила в м.Вінницю в лікарню. Ні його син ОСОБА_5, ні внук ОСОБА_4 його не відвідували і не лікували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Вона його хоронила. Після похорон син померлого ОСОБА_5 її вигнав з будинку, де вона проживала з його батьком. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, яка складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та причепа ПГМФ-8302 «Чемпіон», який знаходиться у відповідача.

Після смерті ОСОБА_6 спадкоємцем першої черги став його син ОСОБА_5, який звернувся в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер і спадкоємцем став його син ОСОБА_4, який звернувся в державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Дані правовідносини передбачають правонаступництво.

Так як вона з ОСОБА_6 купляли причеп, коли вони проживали однією сім'єю за спільні кошти, але не перебували у шлюбі, то відповідно до ст.74 СК України, даний причеп є їх спільною сумісною власністю і вона має право на визнання за нею права власності на 1/2 частину причепа. А так як причеп є неподільною річчю, то просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 3250 гривень.

Крім того, на лікування ОСОБА_6 нею були витрачені кошти в розмірі 6222 грн., а на його поховання 12100 грн. Так як з Пенсійного фонду України в Тульчинському районі їй було надано допомогу на поховання в розмірі 2700 грн., а також ТОВ АК «Зелена долина» надало допомогу в розмірі 500 грн., то просить стягнути на її користь з відповідача понесені нею витрати на лікування та поховання спадкодавця в розмірі 15122 грн.

В 2015 році вона за власні кошти придбала на могилу ОСОБА_6 пам'ятник, який потім встановила, на що нею були затрачені кошти в сумі 9200 грн., які також просила стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та її представник просили суд позовні вимоги про визнання за нею права власності на ? частину причепа та стягнення грошової компенсації в розмірі 3250 грн. залишити без розгляду. Ухвалою Тульчинського районного суду від 30.05.2017 дане клопотання задоволено і в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду. Решту позовних вимог позивач підтримала, посилаючись на викладені в позовних заявах обставини.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Григоришен О.В. позов не визнали, посилаючись на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України: не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не зазначено доказів, які підтверджують кожну обставину, описова частина не співвідноситься з її прохальною частиною. Крім того, спадкодавець був самодостатньою людиною і він утримував позивача ОСОБА_1, оскільки систематично працював трактористом, отримував пенсію та платню за оренду земельної частки і своїх коштів ОСОБА_1 на лікування та поховання ОСОБА_6 не витрачала. Не підлягають задоволенню позовні вимоги і про стягнення витрат на пам'ятник та його монтування, так як позивач долучила до справи накладні на сплату за пам'ятник від 16.09.2015 в розмірі 6700 грн. та його монтування від 28.04.2016 в розмірі 2500 грн., тоді коли поховання ОСОБА_6 було в листопаді 2014 року. Також вважає, що позивач не довела, що вона проживала однією сім'єю з спадкодавцем. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо ), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, при розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_6 однією сім'єю в житловому будинку, який належав ОСОБА_6, який розташований в АДРЕСА_1 з 01.04.2013 по день його смерті до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даний факт не заперечував в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, показавши суду, що його дід ОСОБА_6 дійсно проживав з ОСОБА_1 до дня своєї смерті, але ОСОБА_6 був не бідною людиною і в нього були кошти. А тому причеп до автомобіля він купляв за свої кошти, а не за кошти позивача. Також ОСОБА_1 лікувала та хоронила ОСОБА_6 за кошти останнього. Йому відомо, що в діда були земельні ділянки в Житомирській області та в м.Тульчині, які він продав після смерті своєї дружини. Він участі в лікуванні, похованні діда та в постановці пам'ятника на його могилі не приймав.

Також даний факт підтвердили в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 показала суду, що її мати ОСОБА_1 весною 2013 року почала спільно проживати з ОСОБА_6 Жили вони як чоловік та жінка, але шлюб не реєстрували. Жили в будинку ОСОБА_6 Під час спільного проживання вони робили ремонт в будинку, ставили огорожу, купили причеп до автомобіля. В жовтні 2014 року ОСОБА_6 захворів і ОСОБА_1 його лікувала, а коли він помер, то вона його хоронила. Ні син, ні внук участі в лікуванні та похованні ОСОБА_6 не приймали. Вони навіть його не провідували.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_6 після смерті своєї дружини став проживати спільно з ОСОБА_1 Жили вони разом приблизно один рік. Жили як сім'я. Він приходив до них в гості - на день народження. На лікування вважає, що останній тратив свої кошти, так як він був не бідною людиною.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали разом з весни 2013 року до дня його смерті. Проживаючи разом в будинку ОСОБА_6, вони робили ремонт в будинку, ставили огорожу, купили причеп до автомобіля. Вони вели спільно господарство. Коли ОСОБА_6 захворів, то вона позичала ОСОБА_1 гроші на його лікування.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що ОСОБА_6 1 рік і 3 місяці проживав разом з ОСОБА_1 ОСОБА_6 робив огорожу за власні кошти. Він йому говорив, що ОСОБА_1 нехай готовить йому їсти, а він її утримує.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 також підтвердили, що ОСОБА_6 після смерті своєї дружини та дочки, які померли в 2010 році, став проживати з ОСОБА_1 Прожили вони разом приблизно півтора року. ОСОБА_6 був самодостатньою людиною. В нього були гроші, так як він продав батьківщину в Житомирській області, будинок в с.Журавлівка та земельну ділянку в м.Тульчині, а тому вважають, що ОСОБА_1 своїх грошей на його лікування та поховання не тратила.

Згідно довідки виконкому Кинашівської сільської ради Тульчинського району №2617 від 19.11.2014 ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на одній житловій площі в АДРЕСА_1 по день його смерті. Вели спільне домашнє господарство. ОСОБА_1 хоронила ОСОБА_6 ( а.с.7 ).

Проаналізувавши дані докази, суд вважає доведеним факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.04.2013 по день його смерті.

Також суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 проводила лікування та поховання ОСОБА_6

Так, відповідно до довідки завідуючого неврологічним відділенням Тульчинської ЦРЛ від 26.11.2016 ОСОБА_1 знаходилась біля хворого ОСОБА_6, який знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Тульчинської ЦРЛ з 22.10.2014 по 27.10.2014, так як останній потребував стороннього догляду (а.с.6).

Згідно довідки Тульчинської ЦРЛ від 25.09.2015 ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному та реанімаційному відділеннях з 22.10.2014 по 30.10.2014 і отримував медикаментозне лікування за власний рахунок ( а.с.118 ).

Позивачем надані фіскальні чеки аптеки №1 ТОВ Моноліт ЛТД на придбання нею медикаментів ( а.с.62-65). Проте ряд чеків затерті і не читаються і суд їх не приймає як належний доказ, а тому вважає, що позивачем надані фіскальні чеки, що нею на лікування ОСОБА_6 були затрачені кошти в розмірі 4699,73 , а не 6222 грн.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.5 ) і на його поховання позивачем були понесені витрати, що підтверджується накладною №1 від 31.10.2014 про оплату за поминальний обід на суму 7000 грн., накладною №3 від 31.10.2014 на суму 1585 грн., накладною без номера від 31.10. 2014 на придбання одягу та взуття на суму 1035 грн., накладною №277 та № 140 від 31.10.2014 по оплаті за ритуальні послуги в сумі відповідно 990 грн. та 1450 грн. ( а.с.55-59 ), а всього на загальну суму 12060 грн.

Проте, згідно інформації управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі від 18.02.2016 за № 585/13-23/02/1, ОСОБА_1 було проведено виплату допомоги на поховання ОСОБА_6 в розмірі двох місячних пенсій померлого, а саме 2793 грн. (а.с.101), а також згідно довідки ТОВ АК «Зелена долина» ОСОБА_1 було виплачено благодійну допомогу на поховання ОСОБА_6 в розмірі 500 грн. (а.с.105 ). Таким чином не відшкодованими залишаються понесені ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 8767 грн.

Також позивачем понесені витрати на виготовлення та встановлення пам'ятника на могилі ОСОБА_6 в розмірі 9200 грн., що підтверджується накладною № 47 від 16.09.2015 та накладною від 28.04.2016 (а.с.148-149).

Як вбачається із копії спадкової справи № 823/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 з заявою до Тульчинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини звернувся син померлого ОСОБА_5( а.с.30-35 ), однак ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 14.09.2015 ( а.с.73 )

Після смерті ОСОБА_5 з заявою до Тульчинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини звернувся син померлого - ОСОБА_4, що підтверджується копією спадкової справи № 635/2015 ( а.с.138- 142 ).

Відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4, який прийняв спадщину зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_1 понесені нею витрати на лікування, поховання спадкодавця ОСОБА_6 в розмірі 13466,73 грн. та встановлення пам'ятника на його могилі в розмірі 9200 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 365,40 грн. ( а.с.1, 21 ) та 1000 грн. за правову допомогу адвоката (а.с.1 т.2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.1232 ЦК України, ст..3, 8, 15, 57-60, 256, 257, 259, 213-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності та стягнення коштів на лікування та поховання задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як чоловіка та жінки без шлюбу з 01.04.2013.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на лікування та поховання ОСОБА_6 в розмірі 13466,73 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 73 копійки, на придбання та установку пам'ятника в розмірі 9200 (дев'ять тисяч двісті) гривень та 1365,40 (одну тисячу триста шістдесят п'ять) гривень 40 копійок судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текс рішення виготовлено 06.06.2017.

Суддя: