УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та визнання права власності, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року прокурор Обухівського району Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 3 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано у приватну власність земельні ділянки площею 0,20 га та 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/305 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 15/304 від 28 березня 2002 року, яким ОСОБА_14 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/364 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,530 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/432 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_8 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/434 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_7 надано у власність земельну ділянку площею 0,2780 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/435 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_10 надано у власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/433 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_11 надано у власність земельну ділянку площею 0,2140 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/365 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_12 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області № 123/366 від 29 листопада 2001 року, яким ОСОБА_13 надано у власність земельну ділянку площею 0,53 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого ОСОБА_4, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки за № 7543 від 4 листопада 2002 року;

- витребувати на користь територіальної громади смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 3,03 га вартістю 3 202 104 грн з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, ТІЗ «Сосновий бір - 5», та визнати за територіальною громадою смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області права власності на неї.

На обґрунтування позовних вимог прокурор Обухівського району Київської області посилався на те, що під час перевірки прокуратурою Обухівського району Київської області було встановлено порушення Козинською селищною радою норм земельного законодавства та порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» при виділенні спірної земельної ділянки, а саме прийняття рішень неуповноваженим органом - виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, у той час як відповідно до положень вказаного закону надання земельних ділянок комунальної власності є виключною компетенцією відповідних рад.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася судам неодноразово.

При новому розгляді справи ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу прокурора Київської області відхилено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог прокурора в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності.

Статтею 24 цього Закону передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Згідно з вимогами ст. 3 ЗК України 1990 року, чинного на момент прийняття оскаржуваних рішень виконавчого комітету Козинської селищної ради № 123/364, № 123/432, № 123/434, № 123/435, № 123/433, № 123/365, № 123/366 від 29 листопада 2001 року, розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

За змістом ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, повноваження, які стосуються земельних питань, врегульовані у п. п. 34, 35 відповідної статті. Зокрема, цією нормою передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання і до компетенції ради належить, згідно п. 34 вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин та згідно з п. 35 затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Статтею 44 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

За змістом ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами селищних рад є їх виконавчі комітети. Виконавчі органи селищних рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

За приписами ч.2 ст.4 ЗК України 1990 року суб'єктами права державної власності на землю виступають селищні Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 ЗК України 1990 року, в редакції станом на 29 листопада 2001, передача земельних ділянок у власність належить до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території.

За приписами п. 12 Перехідних положень ЗК України 2001 року, в редакції що діяла станом на 28 березня 2002 року, до розмежувань земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (пункти а, б ст. 12 ЗК України 2001 року в редакції, що діяла станом на 28 березня 2002 року).

Згідно з п. п. 31, 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, що діяла станом на 29 листопада 2001 року та 28 березня 2002 року, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення; вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 ЗК України 1990 року (чинного станом на 28 квітня 1998 року - дату прийняття Козинською селищною радою рішення про делегування повноважень виконкому та 29 листопада 2001 року - дату прийняття спірних рішень виконкому) розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

При новому розгляді справи, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки і мотиви скасування попереднього рішення апеляційного суду, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що рішенням першої сесії Козинської селищної ради XXIII скликання № 7, оформленим протоколом № 1 від 28 квітня 1998 року у формі рішення, яке в судовому порядку незаконним не визнавалось та не скасовувалось, виконкому Козинської селищної ради були передані повноваження по виділенню земельних ділянок та приватизації, а наступне делегування виконкому Козинської селищної ради повноважень з виділення у приватну власність земельних ділянок здійснювала Козинська селищна рада вже наступного - XXIV скликання своїм рішенням першої сесії № 8 від 12 квітня 2002 року, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що у 2001 та 2002 роках Козинська селищна рада Обухівського району Київської області була суб'єктом права власності у межах смт. Козин і володіла необхідним обсягом повноважень щодо передання громадянам земельних ділянок у приватну власність, враховуючи розташування спірної земельної ділянки у межах населеного пункту смт. Козин; зазначені повноваження реалізувалися через виконавчий комітет Козинської селищної ради, який приймав рішення по виділенню земельних ділянок та передачу у приватну власність земельних ділянок в межах населеного пункту.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

Т.О. Писана