АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3172/17 Справа № 204/6626/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Вища рада юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши в обґрунтування своєї заяви, що з 16 жовтня 1995 року по 16 жовтня 2005 року він працював на посадах юрисконсульта, начальника юридичного відділу у комерційному акціонерному банку «Слов'янський», акціонерному комерційному банку «Індустріалбанк», які належать до правничої професії, а тому має професійний стаж і досвід в галузі права, маючи при цьому статус адвоката.

Вказував, що з 16 жовтня 1995 року по 16 жовтня 2005 року здійснював представництво у судах України.

Зазначав, що з 10 червня 2005 року по 07 вересня 2007 року він здійснював захист від кримінального обвинувачення ОСОБА_3 у кримінальній справі прокуратури Індустріального району м.Дніпропетровська №64059034.

Посилаючись на те, що має намір бути призначеним на посаду судді Верховного суду України за спеціальною процедурою, а тому просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що він має досвід професійної діяльності адвоката щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення більше десяти років.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року в задоволені вказаної заяви відмовлено у зв'язку з тим, що для вирішення даного питання, передбачений інший порядок, та фактично з поданої ОСОБА_2 заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, втім вважає за необхідне виключити з оскаржуваного рішення посилання на те, що існує спір про право виходячи з наступного.

Згідно із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені вищевказаним законом, а адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Положення ч.1 ст.59 Конституції України зазначають про те, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Тобто, вищевказаний договір передбачає права та обов'язки кожної сторони, а саме адвоката - надати правову допомогу та захист, а клієнта - сплатити надання правової допомоги.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ч.1 ст.17, ч.ч.1-6 ст.33 Правил адвокатської етики в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4)важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з факторів, вказаних у частині третій цієї статті, не має самостійного значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно зі ст.ст.38,40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді.

Адвокатська діяльність може здійснюватись адвокатом лише на підставі договору про надання правової допомоги, а повноваження адвоката можуть посвідчуватись договором, довіреністю, дорученням.

Главою 6 ЦПК України особам надано право на звернення до суду в порядку окремого провадження із заявами про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В частині 1 статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи: а саме: 1)родинних відносин між фізичними особами; 2)перебування фізичної особи на утриманні; 3)каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4)реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5)проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6)належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8)смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9)смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник просив встановити факт, що він має досвід професійної діяльності адвоката, щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення більше десяти років.

В той час коли цивільно-процесуальним законодавством наведено вичерпний перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку.

На підставі викладеного колегія суддів позбавлена можливості задовольнити заяву ОСОБА_2 та встановити юридичний факт саме досвіду професійної діяльності адвоката щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення більше десяти років.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213,214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що фактично існує спір про право, оскільки заява не може бути задоволена саме у зв'язку з тим, що даний факт не може бути встановлено в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2017 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що фактично існує спір про право.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.