АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Черкас Є.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року у розмірі 494395,73 доларів США, що за еквівалентно 6402424 грн. 70 коп., посилаючись на те, що відповідачі не виконують умови кредитного договору, у звязку з чим і виникла вказана заборгованість.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року позов задоволено частково та ухвалено: стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором договором № DN/549 від 26 червня 2007 року станом на 28 жовтня 2014 року 3430779 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 80880,39 доларів США, еквівалентних 1047401 грн. 05 коп., заборгованості по процентам в сумі 157906,58 доларів США, еквівалентних 2044890 грн. 21 коп., а також вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №dn/549, згідно умов якого позивач надав останньому в кредит 170740 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 червня 2011 року (а.с. 11).

Також встановлено, що зобовязання за вказаним кредитним договором були забезпечені: договором поруки №DN/549-2 від 26 червня 2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, договором поруки №DN/549-3 від 26 червня 2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 та договором поруки №DN/549-4 від 26 червня 2007 року між зазначеним Банком та ОСОБА_3, згідно яких поручителі відповідають перед Кредитором за виконання обовязків за вказаним кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2 договорів Поруки) (а.с.16-17).

Крім того, зобовязання за вище вказаним кредитним договором були забезпечені договором застави автотранспорту №DN/549-1 від 27 червня 2007 року, укладеного між Банком та ТОВ «Автотрейд», згідно якого в заставу банку було передано автотраспорті засоби, а саме: автомобілі SCANIA та DAIMLER-BENZ, автопричіпи KOGEL, SCHMITZ, а всього 6 найменувань автотранспорту (а.с. 44)

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 28.10.2014 року заборгованість за кредитним договором складає 494 395,73 дол.США, де заборгованість за тілом кредиту 122 274,23 дол.США, заборгованість за відсотками 199 129,80 дол.США, пеня 172 991,70 дол.США.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із умовами зазначеного договору сплата основної суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно, протягом дії договору до виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Зобовязання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що вимоги позивача про стягнення пені не можуть бути задоволені в цілому, оскільки пеня позивачем нарахована в порушення вимог договору, тобто в іноземній валюті, а також в порушення строку нарахування пені, погодженого сторонами в 3 роки, шляхом нарахування з 30 квітня 2008 року по 28 жовтня 2014 року, тобто за 6 років, а сам Банк рішення судув цій частині не оскаржував, а тому в цій частині рішення суду є правильним.

Також відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки відповідачі не виконали умови кредитного договору, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, викладеної в запереченнях на позовну заяву від 22 квітня 2015 року (а.с. 57), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом стягнення боргу за тілом кредиту та відсотками з січня 2010 року.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду про солідарне стягнення суми заборгованості з відповідачів.

Так, встановлено, що Банк звертаючись до суду із вказаним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів, а саме боржника та поручителів суми заборгованості за кредитним договором, але ці вимоги не узгоджуються з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не має права предявити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором.

У звязку з чим банк правомірно на свій розсуд і звернувся до боржника і поручителів із даним позовом, а враховуючи те, що позичальник ОСОБА_2 не виконав умови своїх зобовязань за кредитним договором, колегія суддів вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню, як з боржника так із поручителів окремо.

У звязку з чим рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, а в решті рішення суду є законним і обгрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_7 (іпн. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в сумі 3430779 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 80880,39 доларів США, еквівалентних 1047401 грн. 05 коп., заборгованості по процентам в сумі 157906,58 доларів США, еквівалентних 2044890 грн. 21 коп.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (іпн. НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в сумі 3430779 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 80880,39 доларів США, еквівалентних 1047401 грн. 05 коп., заборгованості по процентам в сумі 157906,58 доларів США, еквівалентних 2044890 грн. 21 коп.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (іпн. НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № DN/549 від 26 червня 2007 року в сумі 3430779 грн. 66 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 80880,39 доларів США, еквівалентних 1047401 грн. 05 коп., заборгованості по процентам в сумі 157906,58 доларів США, еквівалентних 2044890 грн. 21 коп.

В рішенні решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді