Справа № 713/845/17
Провадження №2/713/402/17
06.06.2017 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Кибич І.А.
з участю секретаря Мірчева О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до відповідачки ОСОБА_2
В позові посилається на те, що 27.03.2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Від шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дочка, ОСОБА_3 Внаслідок зловживання спиртними напоями та не виконання належним чином своїх обов'язків як матері та дружини, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22.11.2011 року шлюб між ними розірвано.
Через деякий час після розірвання шлюбу вони знову почали спільно проживати, оскільки ОСОБА_2 намагалася виправитися, і від спільного перебування у фактичних шлюбних відносинах у них ІНФОРМАЦІЯ_8 народився син, ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася дочка, ОСОБА_5, яка померла у семимісячному віці. За невиконання відповідачем обов'язків щодо виховання дітей 03.12.2014 року Вижницьким районним судом Чернівецької області її було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.184 ч.1 КУпАП.
Зазначив, що після укладення шлюбу разом з ОСОБА_2 та дітьми проживали у його житловому будинку в АДРЕСА_1 З травня 2015 року та по даний час, ОСОБА_2 не проживає з ним в його житловому будинку та дітьми, які знаходяться на його повному матеріальному утриманні.
Вважає, що ОСОБА_2 втратила будь-які зв'язки з господарством, а він як власник має право користуватись та розпоряджатись своєю власністю.
Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_2
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності відповідачки суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2, перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.03.2008 року, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області шлюб між ними розірвано, що підтверджується його копією.
Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2, що підтверджується копією рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.03.2017 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85650854 від 24.04.2017 року.
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №273 від 01.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає з дітьми за адресою АДРЕСА_2. ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_3, але не проживає.
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №281 від 12.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_1, розлучений, сам виховує двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працює, так як немає з ким залишити своїх дітей, умови проживання задовільні, земельна ділянка складає 0,50 га. ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_3, але не проживає.
З довідки Слобода-Банилівської сільської ради №06-05/85 від 03.05.2017 року вбачається, що згідно запису в по господарській книзі №5 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21.04.2008 року по даний час зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, однак з 02.05.2015 року за вказаною адресою не проживає.
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №89 від 03.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_1, зареєстрована в АДРЕСА_2, але не проживає в житловому будинку колишнього чоловіка ОСОБА_1
З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №433 від 11.05.2017 року вбачається, що ОСОБА_2, проживає в АДРЕСА_4 Зі слів ОСОБА_2 проживає за даною адресою два роки.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.
Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідачка ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин не проживає в АДРЕСА_2, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право на користування цим житлом.
На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1, про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_2, підлягають задоволенню.
Крім того з відповідачки ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст.321, 383, 391, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 64, 70, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, Суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_2
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (ІПН-НОМЕР_1), зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 Чернівецької області, судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 640,00 (Шістсот сорок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. А. Кибич