05.04.2017 Єдиний унікальний номер 205/4901/16-ц
Справа №205/4901/16
№пр.2/205/864/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2017 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Федченко В.М.,

при секретарі Джурко Ю.І.,

за участю: представника

позивача ОСОБА_1,

відповідача-1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позиви, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг за розпискою з урахування процентів у розмірі 12371 доларів 16 центів. Позовна заява мотивована тим, що 04 листопада 2015 року почивач позичів під розписку ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 11000,00 доларів США. Позивач свої зобовязання виконав, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання, на неодноразові вимоги, щодо повернення коштів не реагує. За користування коштів позивач нарахував проценти за період 04.11.2015 року по 03.06.2016 року в розмірі 1371,16 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_4 не заперечує, сам факт отримання грошових коштів в борг в розмірі 11000,00 доларів США, однак в розписці не вказаний термін повернення коштів, позивач не звертався до нього з вимогою про повернення суми боргу, тому вважає, що позивач передчасно звернувся з позовом до суду. Також не визнає нараховані проценти за користування коштами так як вони не обговорювалися сторонами при укладанні розписки. Відповідачка ОСОБА_5 не визнає позовні вимоги про солідарне стягнення суми боргу, не вважає себе співвідповідачем, так як ОСОБА_4 брав гроші в борг не для потреб сімї, а для власних потреб.

Сам відповідач ОСОБА_4 не заперечував факт отримання ним грошових коштів у Позивача та їх повернення. Пояснив, що грошові кошти у Позивача він брав у борг для свого рідного брата ОСОБА_6. При цьому між ним та Позивачем не обговорювався строк повернення грошових.

При цьому сторони не наполягали на залученні брата відповідача ОСОБА_6 до участі у справі в якості співвідповідача.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно розписки від 04.11.2015р. відповідач ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 11000,00 доларів США задля власних потреб (а.с.5).

Згідно зі ст.1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що в розписці від 04.11.2015 року не встановлений строк повернення коштів ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_8.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 з письмовою вимогою, щодо повернення суми боргу в розмірі 11 000,00 доларів США повторно 14.02.2017 року, яка була надіслана поштою на адресу відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Крім того, згідно ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Разом із тим, всупереч вищевикладеним положенням діючого законодавства України, в розписці не були обговорені та вказані строки та умови повернення суми боргу в розмірі 11 000,00 доларів США (а.с.5).

Крім того, позивач також просить стягнути із відповідачів на свою користь відсотки від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України (а.с.2-4).

Так, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом із тим, всупереч вищевказаним нормам сторонами в розписці від 04.11.2015 року взагалі не зазначалось нарахування та сплата процентів від суми позики (а.с.5).

Перелічене свідчить про те, що розписка від 04.11.2015 року не відповідає вимогам, передбаченим ст.203 ЦК України

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що грошові кошти ОСОБА_4 брав у борг у ОСОБА_3 не задля власних потреб, а на проханння свого брата ОСОБА_6 Строки повернення коштів між сторонами взагалі не обговорювалися. Також пояснили, що позивач не звертався до відповідачів з вимогою повернути надані в борг кошти.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5, яка являється дружиною відповідача ОСОБА_4, була присутня при укладанні боргової розписки 04 листопада 2015 року, в якій зазначила, що вона ознайомлена про отримання її чоловіком у ОСОБА_3 в борг грошових коштів в розмірі 11000,00 грн.

Крім того, сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4.

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обовязок виникає у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ч.3 ст.61Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сімї.

Згідно ч.2 ст.73 Сімейного кодексу України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

Оскільки відповідачами не надані суду належні докази, що кошти, які ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3, витрачені не в інтересах сімї, то обов'язок повернення кредиту лежить на чоловікові та дружині.

Статтею 212 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 57 ЦПК України Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи ту обставину, що розписка від 04.11.2015 року в повній мірі не відповідає вимогам ст.ст.203, 1047 ЦК України, оскільки в ній не були обговорені та вказані строки і умови повернення суми боргу в розмірі 11 000,00 доларів США, а також не зазначені нарахування та сплата процентів від суми позики, - суд частково задовольняє заявлені позовні вимоги та стягує солідарно з відповідачів на користь позивача боргу у розмірі 11 000,00 доларів США, що за курсом Національного Банку України за станом на 05.04.2017 року складає 298309,00 гривень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому суд стягує з відповідачів на користь позивача у рівних частках сплачений ним при зверненні до суду судовий збір (а.с.1) у розмірі по 1545,17 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15-16, 203, 525-526, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10-11, 59-60, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 11000 (одинадцять тисяч) доларів 00 центів, що за курсом Національного Банку України за станом на 05.04.2017 року складає 298309 (двісті девяносто вісім тисяч триста девять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 ? частку від суми сплаченого ним при зверненні до суду судового збору в розмірі 1545 (одна тисяча пятсот сорок пять) гривень 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 ? частку від суми сплаченого ним при зверненні до суду судового збору в розмірі 1545 (одна тисяча пятсот сорок пять) гривень 16 копійок.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цого рішення.

Суддя: В.М. Федченко