Справа № 346/2557/17
Провадження № 6/346/149/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого - судді Веселова В.М.

секретаря Максим`юк М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия подання держаного виконавця ВДВС, погодженого з начальником ВДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в :

Відділ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області звернувся до суду з вказаним поданням.

З подання вбачається, що на виконанні у відділі ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист №2-225/10, виданий Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 10.08.2010 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» 221233,57 грн. боргу.

30.10.2015 року на виконання вказаного виконавчого листа державним виконавцем вказаного відділу ДВС ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження і надано боржнику строк до 06.11.2015 року для самостійного виконання вказаного зобов'язання. Однак, останнє боржник самостійно не виконав. Тому вказаний державний виконавець просить обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання вказаного зобов'язання.

Представник відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції на розгляд подання не з'явився, державний виконавець Кушицька М.В. звернулася до суду із заявою про розгляд подання у її відсутності.

В зв'язку з неявкою в судове засідання державного виконавця фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вивчивши подання та дослідивши долучені до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.08.2010 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист №2-225/10 від 10.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» 221233,57 грн. боргу.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця вказаного відділу ДВС ОСОБА_3 від 30.10.2015 року на виконання вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження і надано боржнику строк до 06.11.2015 року для самостійного виконання вказаного зобов'язання .

Судом встановлено, що вказане зобов'язання боржник самостійно не виконав і на час звернення з даним поданням 06.06.2017 року.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до положень п.11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року та зареєстрованої в Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція) подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника повинно також містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Однак, в поданні вказані відомості відсутні.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Згідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд зауважує, що з погляду на значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом певного строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (висновки Верховного Суду України, узагальнення судової практики щодо розгляду подань про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року).

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Таким чином, оскільки державним виконавцем не надано належні та об'єктивні докази на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язання, у суду не має правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Наявність у боржника невиконаних зобов'язань не може вважатися доказом його вини в ухиленні від їх виконання. Крім того, в поданні не зазначено і не долучено будь-яких доказів того, що державним виконавцем здійснено будь-які виконавчі дії щодо примусового виконання судового рішення до звернення з даним поданням, а саме: відсутні відомості про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання; відсутні відомості про повідомлення боржника щодо направлення до суду подання про встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

За таких обставин суд вважає вказане подання передчасним і недостатньо обґрунтованим. В зв'язку з цим в його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного та, керуючись ст. 377-1 ЦПК України, п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань за виконавчим листом №2-225/2010, виданим 10.08.2010 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області на виконання рішення цього суду від 14 травня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Форум» 221 233 гривень 57 копійок заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Веселов В. М.