У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя.

Відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про забезпечення доказів, шляхом витребування з Національного банку України, Державної фіскальної служби інформацію про наявні відкриті банківські рахунки в національній та/або іноземній валюті на імя ОСОБА_4 чи рахунки в інших фінансових установах,включаючи інформацію про дату відкриття рахунку, реквізити рахунку та назву банку та /або фінансової установи (їх філій) як в Україні так і за її межами на день звернення з відповідним запитом та інформацію про факти сплати податків та зборів із зазначенням сум та юридичних осіб,які здійснювали відрахування з ОСОБА_4 за період з 01.10.2002 року по 18.05.2017 року та з ПАТ « Національний депозитарій України» інформацію про наявні відкриті рахунки у цінних паперах на ім'я ОСОБА_4,включаючи інформацію про дату відкриття рахунку, реквізити банку та відомості про зберігача станом на день звернення з відповідним запитом,обґрунтовуючи тим, що грошові суми які розміщені на рахунках та цінні папери підлягають поділу як спільне майно подружжя та обґрунтовуючи тим, що є труднощі в позивача в їх отриманні з посиланням на Закон України « Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління Національного банку України « Про затвердження правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» № 267 від 14.06.2007 року, Наказу Міністерства фінансів України « Про затвердження Порядку подання повідомлень відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів»№ 721 від 18.08.2015 року, Рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку» про затвердження Положення про провадження депозитарної діяльності» № 735 від 23.04.2013 року та вимог ст.133 ЦПК України.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечує проти заявленого клопотання,обґрунтувавши запереченнями, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що стороною не надано доказів в утрудненні чи неможливості самостійно отримати відповідні докази на даний час.

Відповідачка в судовому засіданні заявлене клопотання не підтримує та просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши клопотання представника позивачки, думку представника відповідачки, відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так судом встановлено, що в провадженні суду дійсно перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Як вбачається із матеріалів зазначеної справи, предметом спору між сторонами є поділ майна сторін.

Стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту зазначених норм чинного цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що кожній особі дійсно гарантується право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В той же час законодавцем на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доведення обставин, на які посилаються сторони забезпечується, зокрема шляхом подачі доказів.

Так згідно статті 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

За приписами статті 133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити.

З системного аналізу вказаних норм, можна зробити висновок, що хоч особі, яка бере участь у справі і надано право на звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, однак покладено також і обов'язок із виконання певних вимог, які є обов'язковими для задоволення такої заяви, зокрема така особа повинна довести суду, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Як вже зазначалося вище, представник позивача звертаючись із заявою про забезпечення доказів в порушення вимог ст.ст. 3, 10, 60, 133, 134 ЦПК України не надав суду доказів щодо звернення до даних органів з відповідними запитами та отриманням відмови на них, що спростовує на даний час посилання представника позивача що подання даних доказів є неможливим або у них є складнощі в їх поданні і тому суд вважає є передчасним.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що клопотання представника позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 135 ЦПК України, питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 133-135 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення доказів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

СуддяВ. С. Декаленко