АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/768/17 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л. та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області з участю третьої особи публічного акціонерного товариства Банк Форум про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2017 року відмовлено у задоволенні вищезазначених позовних вимог ОСОБА_1 А

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС, доводи апеляційної скарги заперечив та суду пояснив, що ОСОБА_2 є власником автомобіля. Із позовом про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту із нього, позивач не звертався. Виконавче провадження зупинено згідно ухвали ВССУ, оскільки рішення на підставі якого видано виконавчий лист є предметом касаційного оскарження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін перевіривши законність та обґрунтованість рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2016 році державним виконавцем, в межах виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2, здійснено опис та накладено арешт на автомобіль SUBARU FORESTER I, який належить апелянту та його дружині на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що 1/2 частка автомобіля належить ОСОБА_1, а власник майна має право повноцінно розпоряджатись та користуватись своїм майном, тому просить арешт скасувати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що титульним власником автомобіля є боржник ОСОБА_2 і частка її чоловіка у ньому судом не визначена, тому дії державної виконавчої служби щодо накладення арешту є правомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

З матеріалів справи - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВОС019700, вбачається, що власником автомобіля SUBARU FORESTER I, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 ( а.с.7)

Підставою обтяження майна ОСОБА_2 є постанова державного виконавцяТернопільського міського відділу Державної виконавчої служби головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області, яка винесена в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 червня 2016 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк Форум заборгованості за кредитним договором на загальну суму 24 738,79 доларів США.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 ставив перед судом питання про звільнення усього належного йому рухомого та нерухомого майна з-під арешту, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як співвласника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 355, 368, 321 ЦК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог.

Позивачем не заявлено вимоги про визнання за ним права власності на автомобіль та зняття арешту із нього.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими.

Справу розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3