Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/938/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

01.06.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Суровицької Л.В., Кіселика С.А.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.03.2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, Бобринецька районна державна адміністрація про скасування записів в Державному реєстрі речових прав, визнання договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визначення частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, визнання права власності на частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про скасування записів в Державному реєстрі речових прав, визнання договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами частково недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визначення частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, визнання права власності на ? житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами у порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.08.1964 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб.

01.09.1971 року в період шлюбу у них народились діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (після шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_7.

За час перебуванні у шлюбі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було збудовано житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1

31.03.2006 року на ім'я ОСОБА_8 видано свідоцтво про право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна. Право власності зареєстровано 31.03.2006 року Бобринецькою дільницею Кіровоградського ООБТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача, ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.12.2012 року.

Позивач зазначив, що після смерті матері спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_8 та ОСОБА_3 До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, а саме право на ? частину вказаного об'єкта нерухомого майна.

Позивач зазначив, що оскільки спадщину прийняли чоловік та син спадкодавця, кожному з них належить по ? спадкового майна.

З метою оформлення своїх спадкових прав позивач, 20.11.2014 року, звернувся до приватного нотаріуса Бобринецького районного нотаріального округу Трошиної С.А. із заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_9 на ? житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, тією ж датою нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність на ім'я спадкодавця, правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача, ОСОБА_8

Позивач зазначив, що ОСОБА_8 28.05.2013 року подарував будинок з господарсько-побутовими спорудами, який є предметом спадщини, ОСОБА_2 про , що свідчить договір дарування від 28.05.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 827.

Про зазначені обставини він дізнався тільки під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За результатами розгляду даної справи прийнято рішення про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1

Позивач зазначив, що зазначеним договором дарування він був позбавлений законного права на спадкування належної частини спадкового майна, після смерті матері, а саме ? спірного житлового будинку.

Просив суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування житлового будинку, який укладено між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 28.05.2013 року в частині дарування ? вказаного об'єкта нерухомого майна; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.05.2013 року, скасувати запис в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності № 1087043 за ОСОБА_2 на житловий будинок, виділити частку померлої, ОСОБА_9 у спільному з ОСОБА_8 житловому будинку у розмірі ? частини об'єкта нерухомого майна; визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на ? житлового будинку.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.03.2015 року залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Реєстраційну службу Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.07.2015 року, залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4.

В ході розгляду справи позивач подав уточнення до позовних вимог та просив суд визначити, що частка померлої ОСОБА_9 у спільному з ОСОБА_8 житловому будинку з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 становила ? частини об'єкта нерухомого майна, визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на ? житлового будинку.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.03.2017 року позовну заяву в частині вимог про виділення частки померлої ОСОБА_9 у спільному з ОСОБА_8 житловому будинку у розмірі ? частини об'єкта нерухомого майна залишено без розгляду.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.03.2017 року замінено у справі третю особу, відділ з питань організації діяльності центру надання адміністративних послуг апарату Бобринецької районної державної адміністрації на належну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бобринецьку районну державну адміністрацію Кіровоградської області.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31.08.2015 року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 04.11.2015 року, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31.08.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21 вересня 2016 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31.08.2015 року, Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 04.11.2015 року скасовано , справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.03.2017 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції:

- скасував запис в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок, з господарсько- побутовими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1

- визнав недійсним договір дарування житлового будинку з господарсько - побутовими спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1, який укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрованого в реєстрі 28.05.2013 року за № 827 в частині дарування ? частки вказаного об'єкта нерухомого майна.

- скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексацій ний номер 2646371 від 28.05.2013 року.

- скасував запис в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності № 1087043 за ОСОБА_2 на житловий будинок господарсько - побутовими спорудами який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

- визнав за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на ? частку житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд помилково визнав будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_9. Також суд першої інстанції безпідставно визнав позивача таким , що прийняв спадщину відповідно до діючого законодавства, оскільки позивач не проживав за місцем смерті матері , а тільки був зареєстрований в будинку, при цьому посилаються, як на належний доказ на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області яким визнано позивача таким, що втратив право на користування спірним будинком, оскільки з 2010 року фактично не проживав за місцем реєстрації : АДРЕСА_1.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 22 серпня 1964 року уклали шлюб, який зареєстровано за №453 Железногорським територіальним відділом агентства записів актів громадянського стану Красноярського краю Російської РФСР. Після одруження, ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_9 Вказані обставини підтверджуються відповіддю Агентства запису актів громадянського стану Красноярського краю Російської федерації, де зазначено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 22.08.1964 року зареєстровано шлюб, відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відсутні, прізвище дружини після шлюбу «ОСОБА_3» (т.1 а.с. 219-220).

Суд першої інстанції зазначив, що як вбачається із витягів з Державного реєстру актів цивільного стану від 12.03.2015 року та 17.03.2015 року, ОСОБА_8 з 30.11.1956 року по 06.08.2002 року також перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 (а.с. 70, 71 т.1 ).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18.12.2012 року, позивач - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 В графі «мати»- зазначена ОСОБА_12, в графі «батько» - ОСОБА_8 (а.с. 10т. 1).

Відповідач - ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_13 також є дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Суд першої інстанції встановив , що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати сторін по справі - ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 від 18 грудня 2012 року.

Згідно довідки РС УДМС України в Бобринецькому районі ОСОБА_9 на день смерті зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21 т.1).

Відповідно до довідки наданої Бобринецькою міською радою № 4381 від 20.12.2012 року на час смерті ОСОБА_12 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а також позивач, ОСОБА_3, проживали разом , складали одну сім'ю та вели спільне господарство (а.с. 12 т.1 ).

Відповідно до домової книги, позивач був зареєстрований у спірному будинку по АДРЕСА_1 з 26 травня 1993 року (а.с. 19 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право власності, житловий будинок в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8 - батьку сторін. Свідоцтво видане на підставі рішення Бобринецької міської ради № 92 від 28 березня 2006 року( а.с.11 т.1).

Згідно рішення Бобринецької міської ради № 92 від 28 березня 2006 року виконком міської ради вирішив погасити договір купівлі-продажу від 29 серпня 1968 року № 886, оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 на ОСОБА_8

Відповідно до договору дарування від 28 травня 2013 року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, батько подарував донці -ОСОБА_2 будинок за адресою: АДРЕСА_1

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, право власності на будинок в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 28 т.1).

З домової книги вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_14 зареєстровані у зазначеному будинку (а.с. 217 т.1).

Відповідно до спадкової справи № 29/2013, заведеної 19 грудня 2013 року, ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_8 який помер, ІНФОРМАЦІЯ_7

Згідно інформаційних довідок, наявних в матеріалах спадкової справи, спадкові справи після смерті ОСОБА_8 не заводились, заповіти не посвідчувались.

Суд першої інстанції зазначив , що як вбачається із спадкової справи № 81/2014, постановою нотаріуса від 20 листопада 2014 року було відмовлено ОСОБА_3 на його звернення, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_9 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що визначено ч. 1 ст. 1216 ЦК України. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права.

Згідно зі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину наведені у ст. 203 ЦК України.

Презумпція правомірності правочину встановлена ст. 204 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 було набуто ОСОБА_8 саме в процесі реалізації права на безоплатну приватизацію житла.

За змістом ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, а тому, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та відсутності інформації про домовленість між подружжям ОСОБА_8, суд дійшов висновку, що частка дружини ОСОБА_9 у спільному сумісному майні подружжя становила 1/2 частини майна.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач успадкувавши разом із батьком ОСОБА_8 майно після смерті матері ОСОБА_9 набув право власності на 1/4 частку спадщини, в тому числі й 1/4 частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, й за цих підстав позов в частині вимог про визнання за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/4 частку житлового будинку, який розташовано за адресою: Кіровоградська область АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Частиною 1 статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки ОСОБА_8 за життя зареєстрував право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташовано за адресою: Кіровоградська область АДРЕСА_1 за собою з порушенням права на спільне сумісне майно дружини ОСОБА_9 та розпорядився ним й відчужив його за договором дарування відповідачці ОСОБА_2 без згоди співвласника, спадкоємця 1/4 частки майна ОСОБА_9 - ОСОБА_3, тобто в порушення вимог ст. ст. 203, 321 ЦК України, тому вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташовано за адресою: Кіровоградська область АДРЕСА_1, визнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, розташованого за адресою: Кіровоградська область АДРЕСА_1, який укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі 28 травня 2013 року за №827, в частині дарування 1/4 частки вказаного об'єкта нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 2646371 від 28.05.2013 року, скасування запису в Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності №1087043 за ОСОБА_2 на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, який розташовано за адресою: Кіровоградська область АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Позовні вимоги в частині скасування записів в Державному реєстрі речових прав, визнання договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами частково недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на 1/4 житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами у порядку спадкування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а в частині позовних вимог про визначення частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, суд відмовляє у зв'язку з їх безпідставністю.В іншій частині позову суд відмовив.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до норм діючого законодавства , надав належні докази на підтвердження позовних вимог.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, що ОСОБА_5 був одноосібним власником спірного будинку, оскільки придбав його одноособово є необґрунтованими так як не підтверджуються належними доказами.

Посилання відповідача по справі , що спірний будинок придбаний ОСОБА_5 в 1968 році та після його придбання перебудував його в період з 1970 по 1976 р., самостійно, та ввів його в експлуатацію є необґрунтованими та такими , що не спростовують висновки суду першої інстанції.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_5, після введення в експлуатацію 18.03.1976 року спірного будинку було видано, відповідно до рішення виконавчого комітету, свідоцтво про право власності , а старий право установчий документ , а саме договір купівлі продажу, від 29.09.1968 р. , був погашений.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради №92 від 28.03.2006 року вирішено погасити договір купівлі - продажу від 29.08.1968 року №886 , затвердити акт технічного обстеження на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 .

З матеріалів справи вбачається, що укладаючи договір дарування спірного будинку 28.05.2013 року ОСОБА_8 зазначив, що він як дарувальник доводить до відома обдарованої та заявляє усім заінтересованим у тому особам і гарантує наступні факти, що зазначений в договорі будинок з господарськими побутовими будівлями є його особистою приватною власністю , оскільки набутий ним в результаті реалізації права на безоплатну приватизацію житла.

Таким чином вбачається, що померлий ОСОБА_8 , офіційно за своїм підписом в договорі дарування зазначив, що спірний будинок набутий ним в результаті реалізації права на безоплатну приватизацію житла, а не у зв'язку з зв'язку з тим, що ним особисто було придбано спірний будинок за власні кошти.

Встановлені обставини викладені в договорі дарування не узгоджуються з поясненням відповідача в частині , що ОСОБА_8 одноособово придбав спірний будинок за власні кошти перебудував його за власні кошти і відповідно будинок не є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відсутні в матеріалах справи також докази на підтвердження того, що зазначений будинок придбавався та проводилась перебудова будинку за рахунок ОСОБА_5.

Не зайшли свого підтвердження доводи викладені в апеляційній скарзі,що позивач на момент смерті матері, не проживав разом з спадкодавцем і відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України не прийняв спадщину.

Відповідач по справі, на підтвердження зазначених обставин, посилався на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.12.2014 року яким визнано ОСОБА_3 таким , що втратив право користуватись житловим будинком, розташованим по вулиці АДРЕСА_1

З зазначеного рішення вбачається, що суд який постановляв рішення дійшов висновку, що ОСОБА_3 втратив право на користування спірним будинком у зв'язку з тим , що право власності на спірний будинок, перейшло від батька(ОСОБА_8 ) , членом сім'ї якого був ОСОБА_3 до іншої особі ОСОБА_2

Також суд в мотивувальній частині рішення зазначив, що ОСОБА_3 з 2010 року за місцем своєї реєстрації не проживає. Однак суд не встановлював факт з якої конкретно дати ОСОБА_3 не проживав за місцем своєї реєстрації.

Зазначене свідчить , що дане рішення не може бути належним доказом на підтвердження того , що відповідач не прийняв спадщину відповідно до статті 1268 ЦК України оскільки він там не проживав і не користувався спірним будинком на момент смерті спадкодавця.

Крім того, в договорі дарування від 28.05.2013 року ОСОБА_5 зазначив, що право користуватись житлом має ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, інші малолітні та неповнолітні діти, а також особи, яких він за законом чи договором зобов'язаний утримувати, не мають. Право користуватись житлом ОСОБА_3 було безспірною умовою укладення договору дарування, тобто після укладення договору дарування відповідач з волі дарувальника мав право на користування зазначеним будинком.

Не знайшли свого підтвердження доводи викладені в апеляційній скарзі в частині , що спірний будинок не є спільною сумісною власністю оскільки ОСОБА_5 в період придбання будинку перебував у шлюбі з іншою особою і відповідно шлюб з ОСОБА_12 є недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 22 серпня 1964 року уклали шлюб, який зареєстровано за №453 Железногорським територіальним відділом агентства записів актів громадянського стану Красноярського краю Російської РФСР, після одруження ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_9

Зазначений шлюб за життя ОСОБА_5 та ОСОБА_12 ніким не визнаний недійсним. Шлюбні відносини припинились у зв'язку із смертю ОСОБА_12.

Докази того, що спірний будинок придбаний ОСОБА_5 одноособово, оскільки він в цей період перебував в іншому шлюбі не дає підстави зробити висновок на користь доводів відповідача, так як свідоцтво про право власності на спірний будинок після його перебудови, тобто після створення нового будинку , видано в 2006 році в період , коли шлюбні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 відповідачем не ставляться під сумнів.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.03.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: