У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання майнового права за касаційною скаргою обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-5» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 березня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 31 грудня 2005 року між ним та приватним підприємством «Тернопільська фірма «Будівельник» (далі - ПП «ТФ «Будівельник») укладено договір про участь у пайовому будівництві на криту стоянку для автомобіля НОМЕР_1, проектною загальною площею 17,22 кв. м за адресою: АДРЕСА_1. Він повністю виконав свої зобов'язання за договором, однак відповідач безпідставно, не здає будинок до експлуатації, чим порушує його права.

Ураховуючи викладене,ОСОБА_3 просив суд визнати за ним майнові права на зазначенустоянку для автомобіля.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 майнові права на незавершену будівництвом криту стоянку для автомобіля АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-5» (далі - ЖБК «Корольова-5»), посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав умови договору про участь у пайовому будівництві, здійснив оплату, передбачену умовами договору, а відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов'язання та не здав у вказаний у договорі строк об'єкт до експлуатації.

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу ЖБК «Корольова-5», погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що справа була розглянута за участі ПП «ТФ «Будівельник» і з долучених нормативних та фінансових документів відповідача та ЖБК «Корольова-5» вбачається, що ПП «ТФ «Будівельник» використано грошові кошти, внесені позивачем, він є серед інших осіб, які фінансували будівництво багатоквартирного житлового будинку із критими стоянками.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 31 грудня 2005 року між ПП «ТФ «Будівельник» та ОСОБА_3 укладено договір про участь у пайовому будівництві, за умовами якого відповідач приймає позивача у пайове будівництво на криту стоянку для автомобіля НОМЕР_1, проектною загальною площею 17,22 кв. м по АДРЕСА_2, планове закінчення будівництва та здача об'єкта в експлуатацію 2009 рік.

Відповідно до п. 2.1 цього договору вартість вказаного об'єкта становить 37 691 грн.

14 вересня 2010 року сторонами укладено додаток № 1 до вказаного договору, згідно з яким п. 1.1 викладено в наступній редакції, а саме: прийнято у пайове будівництво критої стоянки для автомобіля проектною площею 17,22 кв. м по АДРЕСА_1.

11 серпня 2011 року між ЖБК «Корольова-5» та ПП «ТФ «Будівельник» укладено договір, за умовами якого ПП «ТФ «Будівельник» згідно з актомприймання-передачі від 11 серпня 2011 року у власність кооперативу матеріали та обладнання, які були використанні у процесі будівництва об'єкта незавершеного будівництва (багатоквартирного житлового будинку) по по АДРЕСА_1. Кооператив взяв на себе подальші зобов'язання щодо організації завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору від 31грудня 2005 року ОСОБА_3 було сплачено 37 691 грн.

Згідно з п. 1.2 договору попередня базова вартість критої стоянки становить 37 691 грн.

Остаточна ціна будівництва визначається після його закінчення шляхом розрахунку вартості різниці між проектною та фактичною (за даними БТІ) загальною площею критої стоянки.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Проте апеляційний суд на зазначені обставини справи уваги не звернув та не з'ясував, чи закінчено будівництво та чи не змінилась розрахункова вартість інвестування стоянки.

Крім того, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних засадах цивільного законодавства, зокрема на підставі ст. 392 ЦК України.

Таким чином апеляційний суд у порушенняст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК Україниназазначені положення закону уваги не звернув,не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, доводів сторін не перевірив, не надав їм належної правової оцінки та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Отже, не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки, суду в обов'язковому порядку необхідно вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі та залучити до участі в справі ЖБК «Корольова-5», оскільки вирішення даної справи впливає на обсяг його прав та обов'язків.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Корольова-5» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 4 березня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик