АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що на підставі направлення № 1304 від 16.07.2004 р. вона з 19.07.2004 р. проживає без реєстрації у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1

З метою реєстрації у вказаному гуртожитку вона зверталася до Деснянського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, проте в задоволенні такої заяви їй було відмовлено, з посиланням на ненадання документа, що є підставою для її реєстрації за вказаним місцем проживання.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду відмовлено у задоволенні її позовних вимог про визнання неправомірними дій Деснянського РВ ГУ ДМС України у м. Києві, з посиланням на обраний нею неналежний спосіб захисту порушеного права.

Посилаючись на наведене просила, визнати за нею право користування житловим приміщенням: за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2017 р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Справа № 754/12775/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5812/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Зазначала, що суд першої інстанції не урахував, що вона вселилась до гуртожитоку на законних підставах, впродовж останніх десяти років проживає в ньому, сплачує у повному обсязі всі комунальні послуги, і цей факт ніхто не оспорює та не ставить питання про її виселення чи визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Крім того вказувала на те, що суд не звернув увагу на роз'яснення викладені у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду від 01.11.1996 р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» відповідно до якого наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася, або ж для відмови їй у цьому, а також залишив поза увагою положення ст.47 Конституції України та ст. 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод, які гарантують право особи на житло.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки позивачка була вселена у спірне житло тимчасово, і їй не видавався ордер, що є єдиною підставою для вселення та постійного користування житлом.

Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в судове засідання не зЧявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 16.07.2004 р. позивач отримала направлення на тимчасове поселення в гуртожиток ЖУ «Лівобережне ДП «Екос», розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З направлення убачається, що воно не містить зазначення конкретної кімнати, а лише надає право на заняття двох ліжко-місць.

Згідно довідки від 20.03.2015 р. № 36 наданої ЖЕК - 304, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 01.11.2012 р., заборгованості за комунальні послуги не має.

Відповідно до розпорядженням КМДА від 12.09.2012 р. № 1065 гуртожиток по АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва, та передано до управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Балансоутримувачем зазначеного будинку є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що у позивача не виникло право на користування кімнатою у гуртожитку, оскільки ордер на поселення не видався.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно дост. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Згідно ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Оскільки ОСОБА_1 ордер для вселення в спірне житлове приміщення не видавався, а видане начальником ЖУ «Лівобережне ДП «Екос» направлення надавало їй право лише на тимчасове вселення в гуртожиток з правом заняття двох ліжко-місць, без визначення конкретної житлової площі (кімнати), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вона не набула права користування зазначеним житловим приміщенням, незалежно від тривалості проживання в гуртожитку та оплати житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги щодо не урахування судом Конституції України, що гарантує право на житло, не є переконливими з наступних підстав.

Норми Конституції України, що гарантують права громадян, зокрема і право на житло реалізуються у конкретних нормативно-правових актах.

Аналізуючи норми діючого законодавства, що надає право на користування житлом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: