ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2254/15-ц
Провадження № 2/210/146/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" травня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участю секретаря: Семко Н.А.

особи, які беруть участь у справі: позивач ОСОБА_2, представник позивача - адвокат ОСОБА_3, представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 08 серпня 2014 р. померла її мати ОСОБА_7, яка доводилася відповідачам бабою. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, належну померлій на праві власності. За відсутності заповіту спадкоємцями ОСОБА_7 за законом в першу чергу є позивачка, ОСОБА_2, як донька померлої, та за правом представлення відповідачі, до яких це право перейшло від їх покійної матері - ОСОБА_4 (уродженої ОСОБА_7) ОСОБА_8, померлої 12.06.2012 р. що також доводилась донькою померлій ОСОБА_7 Проте позивачка вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права спадкування після смерті своєї баби, оскільки за життя спадкодавця ухилялися від надання допомоги ОСОБА_7, яка перебувала в безпорадному стані через похилий вік, та тяжку хворобу і потребувала такої допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що до вересня 2006 р. ОСОБА_7, проживала спільно з відповідачами та їхньою нині покійною матірю - ОСОБА_9в спірній квартирі, в похилому віці стала страждати атеросклеротичним слабоумством, в т.ч. внаслідок перенесених в 1985 р. та 1999 р. тяжких інсультів, а тому як тяжко хвора людина потребувала постійного стороннього догляду та турботи, які відповідачі їй не надавали. ОСОБА_7 цікавила їх лише з точки зору належної їй квартири, в яку вони вселилися та яку, користуючись безпорадним психічним станом спадкодавця, двічі переоформляли на свою користь, позбавивши ОСОБА_7 житла у звязку з чим рішеннями Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2012 року у цивільній справі № 2-2638/11/0408 (пр. 2/408/766/12) та від 11.06.2013 року у цивільній справі № 408/6155/12 було визнано недійсним Договір дарування спірної квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а також наступний Договір дарування, украдений між ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5

З вересня 2006 року через недбале ставлення відповідачів та їх матері ОСОБА_9 до ОСОБА_7, постійні скарги сусідів на те, що мати голодна і неохайна сидить біля підїзду будинку, позивачка забрала матір до себе, оскільки остання не одержувала належної турботи та піклування про неї з боку відповідачів, які весь цей час отримували її пенсію, витрачаючи її на власні потреби. На момент, коли позивачка забирала матір від ОСОБА_9, ОСОБА_7 втратила у вазі більше 20 кг, була неохайною, позбавлена елементарних умов гігієни, нігті на ногах відросли більш як на 2 см, місцями пообламувалися до оголення чутливих ділянок шкіри, що супроводжувалося болем та кровотечею; в крові ОСОБА_7 було виявлено стафілокок, зір внаслідок катаракти обох очей впав до сліпоти, у звязку з чим в подальшому було проведено операцію на одному оці.

З липня 2008 р. на підставі Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 10 липня 2008 року ОСОБА_7 було визнано недієздатною та призначено ОСОБА_2 її опікуном. Весь цей час позивачка постійно проживала разом з матірю та піклувалася про неї, проте коштів на лікування та догляд за ОСОБА_7 постійно не вистачало, а відповідачі не проявляли бажання навіть спілкуватися з бабусею, а тим більше надати їй хоча б якусь матеріальну допомогу чи моральну підтримку. З початку 2007 р. до кінця 2013 р. лише на стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 перебувала більше 13 разів, 09.01.2007 р. та 27.08.2013 р. перенесла дві складні операції з мікрохірургії ока, а також клінічну смерть. З 29.03.2013 р. ОСОБА_7 було безстроково встановлено першу групу інвалідності загального захворювання з висновком про потребу постійного стороннього догляду, проте жодного разу відповідачів не було поруч з бабусею в складний для її життя час ні вдома, ні в лікарні, доступ куди для них був вільним. Навпаки у звязку з перешкодами з боку відповідачів в користуванні та розпорядженні спірною квартирою, позивачка змушена була звертатися в інтересах ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, у звязку з чим Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2014 року по цивільній справі № 210/1751/14-ц їх було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та виселено з вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, проте рішення суду так і не було виконано у звязку зі смертю ОСОБА_7 Про відсутність жодних спроб з боку позивачів піклуватися про бабусю свідчить і той факт, що проживаючи в її квартирі, відповідачі тривалий час не сплачували ані за себе, ані за ОСОБА_7 комунальні платежі, утворюючи борги, розмір яких постійно зростав. Також Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2014 року у цивільній справі № 216/763/14-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про надання можливості спілкуватися та піклуватися про ОСОБА_7 ОСОБА_5 було відмовлено в позові в повному обсязі, оскільки останні не намагалися надати ОСОБА_7 матеріальну допомогу та не приходили до неї та не надали жодного доказу на підтвердження наявності з боку відповідача ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з бабусею ОСОБА_7

Отже, на думку позивача, відповідачі, ОСОБА_5, який досяг повноліття 10.03.2009 р., та ОСОБА_4, який досяг повноліття 25.11.2004 р., будучи повнолітніми та працездатними, після смерті їх матері ОСОБА_9, померлої 12.06.2012 р., свідомо ухилялися від обовязку з утримання ОСОБА_7, про яку мали піклуватися як про свою бабу, що потребувала матеріальної допомоги та перебувала в безпорадному стані, що виразилося в їх умисній бездіяльності, спрямованій на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу ОСОБА_7, усвідомлюючи свій обов'язок та маючи можливість його виконувати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 позов підтримали з підстав наведених вище та наполягали на його задоволенні.

Будучи допитаним в судовому засіданні 09.06.2016 р. відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, пояснивши суду, що з 2006 р. вони були ізольовані від бабусі ОСОБА_7, яку забрала до себе їх тітка ОСОБА_2, хоча вони знали де перебуває ОСОБА_7 На їхні спроби побачитися з ОСОБА_7 позивачка їх не допускала, не відкриваючи двері, проте з цього приводу до 2014 року вони нікуди не зверталися. Те, що ОСОБА_7 потребує лікування він не знав, хоча вважає, що мав можливість надавати їй матеріальну допомогу. Жодних доказів перешкод у спілкуванні зі спадкодавцем суду надати не може. Пояснив, що він готовий був прийняти бабусю проживати у спірній квартирі. Повідомив також суд, що його брат ОСОБА_4 теж мав постійний заробіток, а з 2016 р. працює за кордоном в Росії.

В подальшому в судові засідання ОСОБА_5 неодноразово не зявлявся, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4 також неодноразово не зявлявся в судові засідання, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Обидва відповідачі скористалися правовою допомогою та правом на представництво їх інтересів адвокатом ОСОБА_6, якого уповноважили на ведення даної справи, у звязку з чим суд вважав за можливе продовжити розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_6 проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення, в яких зокрема зазначив, що усунення спадкоємця від права на спадкування за законом може мати місце за наявності наступних обставин: спадкодавець (чи його опікун) хоча б один раз звертався до спадкоємця за допомогою; спадкоємець ухилився від надання допомоги спадкодавцю - відмовив йому в наданні допомоги чи проігнорував його прохання про надання допомоги. Однак, спадкодавець ОСОБА_7 чи позивач ОСОБА_2, яка як опікун діяла в її інтересах, до відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за допомогою не зверталася. Даних, які б свідчили про протилежне, в справі немає. Більш того, позивач ОСОБА_2, користуючись правами опікуна, заперечувала проти того, щоб відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 піклувалися про ОСОБА_7 та спілкувалися з нею, що підтверджується рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 року. Крім того, на спростування твердження позивачки про те, що відповідачі проживаючи в квартирі ОСОБА_7, тривалий час не сплачували навіть за себе, не те що за зареєстровану в квартирі бабусю, комунальні платежі, утворюючи борги, надав суду квитанції, згідно з якими в період з 23.11.2011 року по 24.04.2014 року відповідачі сплатили комунальні платежі на загальну суму 2912,99 грн., а також пояснив, що борги по комунальним платежам у відповідачів накопичилися виключно у звязку з тим, що у 2009 році дочка ОСОБА_7 та їх мати ОСОБА_9 захворіла на тяжку хворобу, яка 12.06.2012 призвела до її смерті, що підтверджується виписними епікризами з історії хвороби та лікарським свідоцтвом про смерть. Саме тяжка хвороба ОСОБА_9, на його думку, стала причиною того, що в період з квітня 2009 року по 13.06.2012 року відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 були вимушені витрачати на її лікування майже усі наявні у них грошові кошти, у звязку з чим були позбавлені можливості оплачувати комунальні платежі, та змушені були влазити в борги, які повертають до цього часу, у звязку з чим в період з квітня 2009 року по серпень 2014 року, відповідачі не мали можливості надавати своїй бабусі ОСОБА_7 матеріальну допомогу. Разом з тим, представник відповідачів не заперечував та визнав в суді той факт, що ОСОБА_7 через похилий вік та стан здоровя перебувала в безпорадному стані.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснила, що позивачку ОСОБА_2 знає приблизно 10 років як сусідку , з відповідачами взагалі не знайома. Знає, що приблизно в 2006 р. ОСОБА_2 забрала до себе свою матір ОСОБА_7 після телефонного дзвінка сусідки матері, яка попросила її про це, та повідомила позивачку, що з матірю погано поводяться в її родині. З того часу ОСОБА_7 постійно проживала у ОСОБА_2, яка іноді просила свідка допомогти їй по догляду за матірю, оскільки та перебувала у важкому стані. Памятає, як ОСОБА_7 зносили на стільці по сходах у лікарню, знає, що вона лежала в терапевтичному відділенні, де через анемію всі знайомі та друзі позивачки здавали кров для ОСОБА_7 Від ОСОБА_2 свідок завжди чула, що позивачка сама лікувала та утримувала матір, нічого про онуків чи другу доньку не чула. Останні 4 роки життя ОСОБА_7 свідок принаймні раз на тиждень відвідувала квартиру, де жили ОСОБА_2 та її матір, де бачила ОСОБА_7 Коли ОСОБА_2 треба було поїхати кудись у справах, то свідок на 2-3 дні лишалася доглядати за ОСОБА_7 та бачила в якому важкому стані вона була. Також свідок розповіла, що в 2013 році через головні болі та високий тиск у ОСОБА_7 почав відмирати кришталик ока, у звязку з чим ОСОБА_2 викликала їй швидку допомогу, лікарі якої відмовлялися брати ОСОБА_7 через похилий вік, і лише завдяки наполегливості позивачки це вдавалося. В подальшому ОСОБА_7 видалили око. Наскільки свідку було відомо зі слів позивачки, ніякої допомоги від відповідачів ОСОБА_2 не отримувала, чи зверталася сама до них по допомогу свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивачку знає як доньку пацієнтки, у звязку з тим, що багато років пропрацювала медичною сестрою у терапевтичному відділені 3-ї міської лікарні, куди неодноразово потрапляла ОСОБА_7 З того часу знала також покійну ОСОБА_7, з відповідачами не знайома. ОСОБА_7 потрапляла до відділення в тяжкому стані або середньої тяжкості. Свідок виконувала призначення лікарів. Ставила ОСОБА_7 крапельниці, переливала кров тощо. Знає, що остання перенесла кілька інсультів, страждала на тяжку форму анемії, потребувала стороннього догляду, пересувалася з паличкою і тільки по палаті. ОСОБА_2 приносила їй їжу, годувала, здійснювала гігієну. Останні два роки життя ОСОБА_7 ОСОБА_2 запрошувала свідка додому, оскільки у ОСОБА_7 був перелом шийки стегна і вона не могла пересуватися, їй часто було погано, викликали швидку допомогу, свідок надавала їй лікування, призначене лікарем, колола антибіотики, робила внутрішньовенні та внутрішньомязові інєкції по 3 уколи на добу. Профілактичне лікування здійснювалося 2 рази на рік, а за необхідності 3-4 рази на рік. ОСОБА_7 постійно перебувала у підгузках, жодних сторонніх запахів чи пролежнів в неї не було. Неодноразово ОСОБА_2 при свідку годувала ОСОБА_7 з ложечки перетертою їжею, оскільки самостійно вона не могла харчуватися. Коли свідок почала відвідувати ОСОБА_7 вдома, то неодноразово питала у ОСОБА_2 про інших родичів ОСОБА_7, на що та пояснювала, що була сестра, яка померла, а про внуків нічого не розповідала. Під час перебування в лікарні ОСОБА_7 ОСОБА_2 ніколи не заперечувала проти її відвідування будь-ким з родичів, а в часи відвідування доступ до пацієнтів завжди був вільним, але відповідачі ніколи не навідували ОСОБА_7 в лікарні. Чи повідомляла їх про це позивачка свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що працює на посаді дільничного лікаря в ОКЗ «Криворізький ПНД» ДОР. З позивачкою знайомий, оскільки лікував її матір ОСОБА_7, відповідачів не знає. ОСОБА_7 перебувала на обліку в ПНД, він оглядав її 1 раз на 3-4 місяці по мірі потреби, вів медичну документацію. Останнім часом ОСОБА_7 мала першу групу інвалідності безстроково. Останній раз він оглядав її приблизно за місяць до смерті, вона вже не ходила, не могла самостійно вживати їжу, справляти фізіологічні потреби. ОСОБА_2 скаржилася, що відчувала матеріальні труднощі, оскільки багато грошей уходило на предмети догляду, памперси, у звязку з чим просила не призначати їй ліків, оскільки не вистачало коштів на їх придбання. В лікарню ОСОБА_7 не брали через похилий вік, оскільки вона потребувала догляду. ОСОБА_2 сильно витрачалася на лікування та обстеження матері по всіх лікувальних закладах міста, проходила томографію, це дуже допомогло в діагностиці порушень кровообігу мозку. З роками стан ОСОБА_7 погіршився, розкришилися зуби, був перелам шийки стегна. Інші родичі до нього з приводу стану здоровя пацієнтки ОСОБА_7 не зверталися, зі слів ОСОБА_2, свідку відомо що у позивачки була сестра, яка раптово померла, про онуків йому нічого відомо не було.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що знає позивачку з 1984 року як сусідку, з того часу підтримують тісні дружні стосунки, в 2005 році вона продала квартиру, але навідувала позивачку приблизно один раз на два тижні, спілкувалася телефоном. Знала, що батько позивачки помер, але була жива мати. З ОСОБА_7 познайомилася вперше, коли ОСОБА_2 забрала матір до себе в жахливому стані, це був скелет, обтягнутий шкірою, довгі нігті тощо. На протязі кількох років свідок постійно спілкувалася з ОСОБА_7 Про сімю свою вона не згадувала, ані про другу доньку, ані про внуків. З часом ОСОБА_7 прийняла нормальний вигляд, бо ОСОБА_2 її добре харчувала. Коли ОСОБА_2 в 2012 р. на 4 дні поїхала до дітей, вона привезла матір до свідка, яка доглядала за нею, допомагала харчуватися, переодягатися, ходити в туалет, оскільки сама вона не могла впоратися. ОСОБА_2 привезла тоді свідку продукти харчування годувати матір. В 2013 р. ОСОБА_2 також їздила до родичів, але тоді вона попросила свідка доглянути за матірю в неї вдома. Свідок приходила на квартиру до позивачки тричі: вранці, в обід та ввечері, але не ночувала там, давала ліки ОСОБА_7, годувала. Останні роки ОСОБА_7 перенесла операцію по видаленню ока, ОСОБА_2 часто викликала до матері швидку допомогу. Фінансів на догляд не вистачало, оскільки пенсії у позивачки та її матері були маленькі, багато грошей йшло на ліки і предмети догляду, а тому ОСОБА_2 зверталася по матеріальну допомогу до соціальних служб, а також до своїх дітей з Києва, які присилали їй гроші. Про інших внуків свідок ніколи не чула і не бачила їх. Коли ОСОБА_7 перебувала в 3-й міській лікарні, ніхто з родичів, крім позивачки, її там не відвідував.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що доводиться відповідачу ОСОБА_5 дружиною, знайома з ним 2008 року, а одружилася в 2013 р. Знає, що мати відповідача постійно хворіла, а тому в родині було важке матеріальне становище. Максим не працював, оскільки мати не давала, так як хворіла. Свідок позичала ОСОБА_5 гроші на ліки матері в сумі 2-3 тис. грн., та знає, що він також позичав гроші у друзів, зокрема ОСОБА_15.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що дружить з позивачкою з 2008 р. З відповідачами не знайома, бачила ОСОБА_5 на похоронах ОСОБА_7 Знала, що ОСОБА_7 тяжко хворіла, страждала на анемію. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до чоловіків її родини, щоб вони здали кров. Чула про сестру позивачки, але жодного разу її не бачила. Знає, що ОСОБА_7 до переїзду до позивачки мешкала на «Стрілі», після чого ОСОБА_2 забрала матір звідти в жалюгідному стані. У позивачки ОСОБА_7 мешкала в великій кімнаті, де знаходився стіл з їжею та медикаментами. Допомоги по утриманню матері від племінників позивачка не отримувала. Знає що діти позивачки допомагали їй грошима на утримання бабусі.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що з позивачкою знайома з дитинства, відповідачів не знає, але була знайома з їх покійною матірю. Свідок добре знала батьків позивачки, знала, що ОСОБА_7 останні роки життя довго хворіла, весь догляд та її матеріальне забезпечення лежали на ОСОБА_2 Раніше ОСОБА_7 мешкала по вул. Хабаровській, де також проживали ОСОБА_9 та племінники позивачки, але останні 8 років свого життя ОСОБА_7 жила у позивачки, оскільки їй зателефонували сусіди та повідомили, що мати перебуває в жахливому стані, голодна, у звязку з чим позивачці довелося її забрати до себе. В 2012-2014 р.р. ОСОБА_7 вже не могла сама пересуватися, весь час перебувала в квартирі, не могла себе обслуговувати, піднімати ложку, у звязку з чим доводилося її годувати, постійно перевертати в ліжку, в туалет ходила в памперси, до неї часто приходили лікарі, невролог, дільничний терапевт тощо та медсестри, робили уколи. Племінники позивачки знали про стан бабусі, що вона лежала в лікарні, але ані племінники, ані сестра позивачки не проявляли бажання бачитися з ОСОБА_7 і допомогти їй. Відповідачі ніколи не приходили навідати бабусю, хоча ОСОБА_2 їм в цьому не перешкоджала. Чи зверталася позивачка до відповідачів за коштами, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що знає позивачку та її родину з 1964 року як сусідів, спірна квартира по вул. Хабаровській належала ОСОБА_7, згодом вона запросила туди проживати меншу доньку ОСОБА_9, яка переїхала до матері з ОСОБА_19, де в неї була своя квартира. До переїзду в ОСОБА_19 та її перший чоловік були наркоманами, у звязку з чим ОСОБА_19 переїхала до ОСОБА_19, щоб уникнути спілкування з оточенням. Другий чоловік ОСОБА_19 ОСОБА_7, батько відповідачів добре заробляв, бо робив євроремонти, любив разом з ОСОБА_9 часто відвідувати літні кафе, дітей балував грошима, внаслідок чого вони могли ночами грати в компютерні ігри, не приходячи додому, прогулювали школу, у звязку з чим були переведені з зі школи №4 в школу №69, де їх вчителька також хотіла звертатися щодо позбавлення ОСОБА_9 батьківських прав. Оскільки свідок працювала в тій же школі, то вмовила її цього не робити. Після 9-го класу ОСОБА_5 поступив до музичного училища. Чим займався та де працював ОСОБА_4 їй невідомо. В одному з літніх кафе чоловіку ОСОБА_9 розповіли, що вона була наркоманкою та про її минуле, для нього це було важкою новиною, у звязку з чим він став пиячити, бити її, та невдовзі помер. Після смерті другого чоловіка ОСОБА_9 та її діти ображали ОСОБА_7, закривали холодильник, не давали їсти, коли самі сідали їсти, то її не кликали, казали, що немає чого їсти. Під подушкою в ОСОБА_7 завжди лежав засушений шматок хліба. ОСОБА_7 сама виходила на вулицю, де її годував весь двір, то борщем, то хлібом. Вона виглядала не охайно, в неї були порвані колготи, відірваний низ спідниці, нігті були не обрізані. Свідок неодноразово робила зауваження ОСОБА_9 з приводу матері, але та не реагувала. Одного разу ОСОБА_7 просила свідка допомогти їй переїхати в будинок пристарілих, проте, коли свідок довідалася про умови, то виявилося, що помістити ОСОБА_7 туди неможливо, оскільки в неї є родичі. Відповідачі та їх мати не пускали ОСОБА_2 до ОСОБА_7 Коли вона привозила продукти харчування, то залишала їх в сусідній квартирі №40. ОСОБА_4 забирав пенсію бабусі, а коли свідок попросила його дати їй гроші з пенсії на ліки, які просила її купити ОСОБА_7, то він відмовив їй в цьому, пояснивши, що мати йому заборонила давати гроші. Невдовзі до смерті ОСОБА_9 зійшлася з новим чоловіком набагато молодшим за себе, вони зробили частковий ремонт в квартирі, замінили вікна, вхідні двері, купили мякий куток в кухню тощо, що свідчить про те, що гроші в сімї були. Після смерті ОСОБА_9 новий вітчим відповідачів якийсь час ще мешкав з ними, був як батько на весіллі ОСОБА_5, який одружився ще до річниці смерті матері. Але потім через конфлікт з відповідачами зїхав від них. Коли свідок питала відповідачів, чому вони не їздять до бабусі, то вони відповідали їй, що їм там немає чого робити, вони свідомо не спілкувалися з ОСОБА_7, не цікавилися нею. Свідок часто по телефону спілкувалася з ОСОБА_7, яка теж не хотіла бачити внуків, бо вони її ображали, коли вона мешкала разом з ними. Свідок знала про проблеми ОСОБА_7 зі здоровям та повідомляла про це відповідачів, також просила побалакати з ними їх однокласників, сама вмовляла відвідати бабусю, але вони цього не бажали. Як голова домового комітету свідок часто робила зауваження відповідачам, які влаштовували в спірній квартирі гульки з 18.00 год. до 2.00 год. ночі, потім розкидали під будинком пляшки. Відповідачі іноді самі попереджали свідка заздалегідь про те, що в них буде «гужбан», щоб вона не турбувала їх, бо вони мають право шуміти до 23.00 год. Свідку відомо, що по квартирі відповідачів мається великий борг за комунальні платежі, у звязку з чим їх неодноразово відключали від електро- та газопостачання, а вони самовільно підключали світло за допомогою сусіда. Свідку відомо, що ОСОБА_9 хворіла на цироз печінки як наслідок вживання наркотиків, приблизно 2 місяці на рік лікувалася на стаціонарі, але ночувати приходила додому.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що дружить з ОСОБА_5 з 2010-2011р., наприкінці 2011 року ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням позичити гроші на лікування матері, які повернув в січні 2012 р., про що вони склали розписки про отримання та повернення грошей. Навіщо з 2012 р. до цього часу зберігали ці розписки, пояснити свідок не змогла. Знає, що ОСОБА_5 служив, а ОСОБА_4 підробляв, а тому мали доходи. Відповідачі про бабусю їй нічого не розповідали, бо це для них була важка тема, знає лише зі слів відповідачів, що в них відібрали бабусю та не давали їм з нею бачитися.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що є чоловіком ОСОБА_20 та знає ОСОБА_5 з 3 класа, разом навчалися до 7 класу в одній школі, потім відповідач перейшов до іншої школи, з цього часу бачилися рідко, могли зустрітися на вулиці, але вдома в нього не бував. Років 5 тому ОСОБА_5 зателефонував до нього з проханням позичити гроші на лікування матері. У свідка була сума, яку він відкладав на отримання водійського посвідчення в розмірі 10000 грн., які він і позичив ОСОБА_21, про що склали розписку, на чому наполіг сам відповідач. В розписці не зазначали строк повернення коштів, вказавши, що гроші повернуться на першу вимогу. Жодного разу свідок не вимагав повернути гроші, які ОСОБА_5 віддав лише в 2015 році, про що також склали розписку. У звязку з чим протягом тривалого часу після повернення позики зберігав розписки також пояснити не зміг. ОСОБА_22 свідок не знає, бачились давно ще в дитинстві. Знає, що мати відповідачів померла від раку. В квартирі у відповідачів не бував, як звали їх вітчима назвати не може.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть (а.с.39), 08 серпня 2014 р. померла ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, належну померлій на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на житло №60, виданого 07.10.1997 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради за розпорядженням №106 від 01.07.1997 замість свідоцтва про право власності на житло №1576 від. 18.03.1994 р., виданого згідно з розпорядженням від 21.01.1994 № Дз 164, зареєстрованого Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з викриттям розділу), індексний номер: 11263336 від 27.02.2014 р. (а.с 16)

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Отже, за відсутності заповіту спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 за законом виступили донька - ОСОБА_2 (уроджена ОСОБА_7) О.Г., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.41) та свідоцтвом про шлюб (а.с.42), з часткою у спадщині, що дорівнює ? частині, а також внуки померлої ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за правом представлення, до яких це право перейшло від їхньої покійної матері - другої доньки померлої ОСОБА_7 ОСОБА_4 (уродженої ОСОБА_7) ОСОБА_8, що померла 12.06.2012 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.21), свідоцтвом про шлюб (а.с.42) та свідоцтвами про народження (а.с.40-41).

Всі спадкоємці вчасно прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.49-50).

Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з дійсних обставин справи ОСОБА_7 до вересня 2006 р., проживала спільно з відповідачами та їхньою нині покійною матірю - ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1, Доки у вересні 2006 року позивачка не забрала її до себе через недбале ставлення відповідачів та їх матері ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та постійні скарги сусідів на те, що ОСОБА_7 часто голодна та неохайна сидить біля підїзду будинку. Даний факт підтвердили свідки ОСОБА_18, ОСОБА_17, Зелінчька, Т.В.

Судом встановлено, що проживаючи з відповідачами ОСОБА_7, внаслідок похилого віку та безпорадного стану потребувала особливої уваги, але не одержувала належної турботи та піклування про неї.

Так, з медичних документів та з показань свідків позивача та самої позивачки вбачається, що ОСОБА_7 страждала атеросклеротичним слабоумством, в т.ч. внаслідок перенесених в 1985 р. та 1999 р. тяжких інсультів, що підтверджується виписками з історій хвороби , а тому як тяжко хвора людина потребувала постійного стороннього догляду та турботи. Пенсію ОСОБА_7, яку отримували відповідачі, вони витрачали на власні потреби, позбавляючи спадкодавця тим самим засобів до існування. Внаслідок цього на момент переїзду до позивачки ОСОБА_7 перебувала у вкрай незадовільному стані, втратила у вазі більше 20 кг, була неохайною, позбавлена елементарних умов гігієни, в крові у неї був виявлений стафілокок, внаслідок катаракти обох очей зір впав до сліпоти.

В подальшому до смерті ОСОБА_7 проживала разом з позивачкою, що підтверджується відповідним Актом та довідками (а.с.17).

За весь час проживання ОСОБА_7 у позивачки, відповідачі не проявляли бажання потурбуватися про неї та не надавали їй жодної матеріальної допомоги, жодних доказів на спростування вказаних доводів позивачки суду не надали .

Разом з тим з долучених до справи чеків та медичної документації ОСОБА_7 вбачається, що станом на кінець 2010 р. на лікування ОСОБА_7 позивачкою було придбано ліків на суму 12114 грн. З долучених до справи виписних епікризів вбачається, що з початку 2007 р. до кінця 2013 р. лише на стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 перебувала 13 разів. При цьому стан її здоровя був зазвичай важким або середньої тяжкості, 09.01.2007 р. та 27.08.2013 р. ОСОБА_7 перенесла дві операції з мікрохірургії ока (а.с.53-66).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 липня 2008 року у цивільній справі 2о-49/2008 р. (а.с.6-7) ОСОБА_7 визнано недієздатною та призначено ОСОБА_2 опікуном над матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Дзержинської МСЕК серія АВ № 0038133 від 05.04.2013 р. (а.с. 27) ОСОБА_7 було встановлено першу групу інвалідності з 29.03.2013 р. загального захворювання безстроково з висновком про потребу постійного стороннього догляду.

Відповідачам добре було відомо про вказані обставини, оскільки вони зясовувалися неодноразово в ході інших цивільних справ за участі спадкодавця, позивачки та відповідачів, які розглядалися судами впродовж 2012-2014 р.р.

Зазначене свідчить про перебування спадкодавця ОСОБА_7 в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, у зв'язку з чим вона потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, чого не заперечували й самі відповідачі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі -СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Так, про необхідність надання додаткової допомоги для існування спадкодавця та потребу в ній свідчить та обставина, що сама позивачка як опікун була неспроможна утримувати свою матір внаслідок непрацездатності за віком (оскільки сама є пенсіонеркою) та малої пенсії (протягом 2013-2014 р.р. її розмір коливався від 1360,05 до 1478,70 грн. відповідно до наданої довідки (а.с.31)), а також проблем із власним здоровям, що підтверджується медичними виписками ОСОБА_2 При цьому пенсії ОСОБА_7, яка на момент смерті в серпні 2014 р. становила 1227,80 грн., а до того була ще меншою за розміром, також не вистачало на лікування. Позивачка зверталася по матеріальну допомогу до Управління соціального захисту населення м. Кривого Рогу, яку їй було надано, що підтверджується відповідним листом Управління (а.с.47).

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як вбачається з дійсних обставин справи весь час, протягом якого ОСОБА_7 мешкала у позивачки і до моменту її смерті в серпні 2014 р., відповідачі не лише своєю бездіяльністю не піклувалися про свою бабу, але й постійно судилися з нею, пройшовши усі можливі судові інстанції, заперечуючи її права на спірну квартиру, намагаючись позбавити її житла, відмовляючись добровільно звільнити спірну квартиру, чинили перешкоди спадкодавцю в користуванні та розпорядженні нею.

У звязку з цим позивачкою долучено до матеріалів справи цілу низку судових рішень судів різної інстанції, з яких вбачається, існування багаторічних судових суперечок між спадкодавцем та відповідачами у даній справі.

Так, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14.06.2012 року у цивільній справі № 2-2638/11/0408 (а.с.13-14) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_9, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_23, про визнання договору дарування недійсним, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 р., було задоволено позов ОСОБА_7 та визнано недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідчений 26 жовтня 1999 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_23 зареєстрованого в реєстрі за № 10300.

Як вбачається з вказаних судових рішень, відповідачі як правонаступники своєї покійної матері, також не визнавали право ОСОБА_7 на спірне житло та оскаржували наведені судові рішення.

Крім того, Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11.06.2013 року у цивільній справі № 408/6155/12 (а.с.9-10) за позовом ОСОБА_7, в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_9, правонаступник якої - ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_5про визнання недійсним договору дарування, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.10.2013 р., було задоволено позов ОСОБА_7, визнано недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 11 травня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_24 в реєстрі за № 747.

Вказані судові рішення також були оскаржені відповідачами в апеляційному та касаційному порядку, що свідчить про їхнє свідоме неприязне ставлення до бабусі та небажання визнавати її право на житло в спірній квартирі, на яку вони зараз претендують як на спадщину.

Також Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2014 року по цивільній справі № 210/1751/14-ц (а.с.33-35), залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.03.2015 р. (а.с.36-37), було задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 та усунуто їй перешкоди з боку відповідачів в користуванні та розпорядженні квартирою №29 у будинку № 6 по вул. Хабаровській у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, визнано ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та виселено їх з вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення. Однак у звязку зі смертю позивачки рішення суду не виконувалося.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16.04.2014 року у цивільній справі № 216/763/14-ц (а.с.147), залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 р. (а.с.148), за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про надання можливості спілкуватися та піклуватися про ОСОБА_7 ОСОБА_5 було відмовлено в позові в повному обсязі. При цьому як було встановлено Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.06.2014 р. у вищевказаній справі, яка в силу вимог ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної справи, «в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 пояснила, що є опікуном недієздатної матері ОСОБА_7, яка проживає разом із нею, і за час спільного проживання позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 не намагалися надати ОСОБА_7 матеріальну допомогу та не приходили до неї. При цьому, позивач ОСОБА_5 не спростував доводів відповідача та пояснив, що він не може надати жодного доказу на підтвердження наявності з боку відповідача ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з бабусею ОСОБА_7А.».

Не надано відповідачами, на думку суду, і в даній справі доказів того, що ОСОБА_2 перешкоджала їм піклуватися про бабусю, при цьому суд вважає за необхідне розрізняти поняття спілкування зі спадкодавцем та піклування про нього. Саме ухилення від останнього має правове значення щодо наслідків у вигляду усунення від спадщини.

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що про відсутність наміру відповідачів піклуватися про бабусю свідчить хоча б той факт, що проживаючи в її квартирі, вони тривалий час не сплачували комунальні платежі, ані за себе, ані за зареєстровану в квартирі ОСОБА_7, у звязку з чим борги по комунальним платежам станом на 27.03.2014 р. складали 16562,89 грн., а станом на 01.04.2015 р. зросли до 18754,04 грн., що підтверджується довідками ТОВ «Новаком» (а.с. 18-20).

При цьому суд критично оцінює долучені відповідачам до матеріалів справи копії квитанцій про часткову сплату комунальних послуг за період з 23.11.2011 року по 24.04.2014 року на загальну суму 2912,99 грн., які відповідачі нібито сплатили, в т.ч. за спадкодавця, оскільки вказані квитанції стосуються в основному оплати послуг за електроенергію, яку спожили виключно самі відповідачі, оскільки ОСОБА_7 не проживала в спірній квартирі, а одна з квитанцій взагалі стосується оплати підключення електроенергії, крім того, суми оплати є нерегулярними, незначними, порівняно з нарахуваннями та комунальним боргом, що утворився, і навіть не покривають поточних нарахувань комунальних платежів.

Також суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_20, ОСОБА_15 про те, що вони позичали ОСОБА_5 гроші саме на лікування матері, та долучені до справи розписки про отримання грошей в борг та їх повернення, оскільки з вказаних розписок не вбачається, на які саме цілі бралися та витрачалися гроші, а відповідачем не доведено факт придбання на вказані гроші ліків чи оплати лікування ОСОБА_9 До того ж з пояснень свідків вбачається, що протягом того ж періоду хвороби матері в 2011-2012 р.р. відповідачі разом з нею робили в спірній квартирі ремонт, міняли вікна, двері, купували меблі, що свідчить про наявність в них такої матеріальної можливості.

Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішенні даного питання врахуванню підлягає факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги та факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 264 СК України визначено, що внуки, правнуки зобов'язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.

Відповідно до ст. 266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Будучи працездатними та повнолітніми ОСОБА_5 з 10.03.2009 р., а ОСОБА_4 з 25.11.2004 р., в т.ч. після смерті їхньої матері ОСОБА_9, померлої 12.06.2012 р., мали нарівні з позивачкою виконувати обовязок з утримання ОСОБА_7, піклуватися про свою бабу, що свідомо для них перебувала в безпорадному стані та потребувала матеріальної допомоги.

З наявності постійних судових суперечок між відповідачами та ОСОБА_7, що тривали протягом 2012-2014 р.р., де зясовувалися обставини життя спадкодавця, а також з показань свідків ОСОБА_18, ОСОБА_17, суд вважає доведеним факт обізнаності відповідачів про безпорадний стан здоровя їх баби ОСОБА_7, її потребу у сторонньому догляді та матеріальній допомозі, та свідоме небажання нести обовязки по її утриманню.

Посилання відповідачів на те, що утримувати спадкодавця їм заважало скрутне матеріальне становище та хвороба матері ОСОБА_9 суд оцінює критично, оскільки відповідачами не надано суду жодних доказів про конкретні понесені ними витрати на лікування матері чи принаймні про вартість такого лікування та з інших підстав викладених вище. З наданих відповідачами до справи двох виписних епікризів ОСОБА_9 не вбачається, за чиї кошти (бюджетні чи власні) вона проходила лікування, та якою була його вартість.

Відповідно до Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України ОСОБА_5 за період з квітня 2012 р. по серпень 2014 р. мав постійних заробіток, а з його пояснень також вбачається, що і ОСОБА_4 протягом вказаного періоду часу отримував доходи, працюючи в т.ч. за кордоном в Росії.

Виходячи зі змісту статті 1224 Цивільного кодексу України та відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Отже, на думку суду, обидва відповідачі, будучи повнолітніми та працездатними, мали не лише обовязок утримувати спадкодавця, але і матеріальну можливість його виконувати, проте незважаючи на це свідомо ухилялися від надання допомоги ОСОБА_7, яка потребувала допомоги, що виразилося в їх умисній бездіяльності, спрямованій на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві, усвідомленні ними свого обов'язку, на виконання якого відповідачі не вчиняли жодних необхідних дій.

При цьому, суд зауважує, що ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги проявляється не лише в тому, що останні не надавали матеріальної допомоги, а також і в тому, що відповідачі протягом тривалого часу, знаючи про те що ОСОБА_7 перебувала в безпорадному стані через похилий вік, мала тяжку хворобу, є недієздатною, про що відповідачі були достаменно обізнані, однак взагалі не приймали участі в її догляді, не підтримували останню та не спілкувалися з останньою.

У звязку з наведеним суд вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, оскільки вони свідомо за її життя, як встановлено починаючи з 2006 р. постійно, в т.ч. протягом 2012-2014 р.р. ухилялася від надання будь-якої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, стягненню з відповідачів на користь позивачки підлягають понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1224, 1261, 1266, 1278 ЦК України, ст.ст. 264, 266 СК України, ст.ст.3,4,10,11,57-60,88,179,209,212-215,218,223,292,294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом задовольнити.

Усунути ОСОБА_5, 10.03.1991р.н., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, 16.01.1931р.н., р.н.о.к.п.п НОМЕР_2, померлої 08 серпня 2014 року.

Усунути ОСОБА_4, 25.11.1986р.н., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, 16.01.1931р.н., р.н.о.к.п.п НОМЕР_2, померлої 08 серпня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_4, 25.11.1986р.н., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121грн.80коп.

Стягнути з ОСОБА_5, 10.03.1991р.н., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 121грн.80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06 червня 2017 року.

Суддя: О. В. Чайкіна