Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретаря Краснової І.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа служба у справах дітей Дніпровської РДА в м.Києві про виселення без надання іншого житлового приміщення, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.08.2000 року посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. за реєстровим № 3303, вказана квартира була придбана ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Згідно договору дарування від 12.10.2004 року посвідченим державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-2208, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було подаровано ОСОБА_1 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

15.09.2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_6.ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до довідки Ф № 3 від 22.06.2016 року виданої Центром комунального сервісу в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та донька ОСОБА_6

Власником особового рахунку є ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 будучи колишньою дружиною відмовляється звільнити займане приміщення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, зазначаючи, що позов є необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню, так -як позивачем не наведено підстав, визначених ст. 116 ЖК України. Крім того відповідач проживає разом зі своєю неповнолітньою дочкою.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністраціїу судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.08.2000 року

посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. за реєстровим № 3303, за яким вказана квартира була придбана ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках та договором дарування 12.10.2004 року посвідченим державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-2208, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було подаровано ОСОБА_1 2/3 частини квартири № 77.

15.09.2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_6.ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як встановлено в судовому засіданні з моменту одруження ОСОБА_2 почала проживати за адресою АДРЕСА_1 як дружина позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до довідки Ф № 3 від 22.06.2016 року виданої Центром комунального сервісу в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та донька ОСОБА_6

Власником особового рахунку є ОСОБА_1

Відповідач проживає в квартирі № 77, але зареєстрована за іншою адресою, оскільки має у власності частину квартири АДРЕСА_2. Ці обставини були підтверджені в судовому засіданні і сторонами не спростовані.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України члена сім'ї власника жилого будинку(квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК України , якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, тощо.

Безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідач порушує правила ч.1 ст. 116 ЖК України, суду не надано і про наявність таких не зазначено.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.

До членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України, а саме: дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя.

Виходячи з положень ст.ст. 9,156,157 ЖК України, сам факт припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Статтею 99 ЖК України також визначено, що Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення

одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени

його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити

займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають

виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом,

- в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання

іншого жилого приміщення.

Передбачені вказаними статтями обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції, ст. 319, ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження права власника передбачені саме ст.ст. 156,157 ЖК України.

У зв'язку з вищевикладеним, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, взявши до уваги покази свідків,суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення на підставі ст. 116 ЖК України є не доведеними, а тому у задоволені позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 321,319 ЦК України , ст.ст. 157,116,156,64 ЖК України, ст. ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа служба у справах дітей Дніпровської РДА в м.Києві про виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя :