Справа № 317/5182/14-ц
№/п 2/317/23/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ГРОМОВОЇ І.Б.,

при секретарі Коваль В.В.

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 « Міські теплові мережі» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення вартості спожитої теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2014 року до суду звернувся ОСОБА_4 « Міські теплові мережі» з позовом до ОСОБА_5 про стягнення вартості безпідставно набутої теплової енергії на суму 45488 грн.10 коп.

15.03.2016 року ОСОБА_4 «МТМ» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Орджонікідзевського району уточнив свої позовні вимоги, вказавши співвідповідачем ОСОБА_6.

01.06.2016 року ОСОБА_4 «МТМ» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району знов уточнив свої позовні вимоги, зазначивши співвідповідача ОСОБА_7

Ухвалою суду від 16.11.2016 року за клопотанням позивача частина позовних вимог ОСОБА_4 «МТМ» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району, а саме стягнення з ОСОБА_7 вартості спожитої теплової енергії за період з 13.11.2016 року по квітень 2016 року була залишена без розгляду.

В останнє позовна заява ОСОБА_4 «МТМ» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району уточнювалася 16.11.2016 року.

Згідно розпорядження № 61 від 29 вересня 2016 року призначено повторний авто розподіл справи та вона надійшла з провадження судді Гончаренко П.П. до судді Громової І.Б.

В своїй позовній заяві ОСОБА_4 «Міські Теплові Мережі» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району посилається на те, що 15.04.2014 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача ОСОБА_5 заборгованості за відпущену теплову енергію за періоди: з лютого 2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року в сумі 45 488,10 гривень. 16.06.2014 року Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області №317/2606/14-ц, судовий наказ №317/1617/13-ц був скасований. Після скасування судового наказу позивач звернувся до суду з тим ж вимогами в позовному провадженні. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач ОСОБА_5 займає нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м.Запоріжжя, бульвар Шевченко,51 на підставі права приватної власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 04.09.2006 року, а тому відповідно користується послугами постачання теплової енергії, які надає в свою чергу користувачам ОСОБА_4 «Міські теплові мережі». Система опалення приміщень, які займає відповідач, відокремлена від системи опалення жилого будинку, що підтверджується ОСОБА_8 від 31.03.2011р.

В 2015 році позивачу стало відомо, що власником приміщення XІІ в підвалі літ.А-3, м.Запоріжжя, бульвар Шевченко,51, з 2011 року є ОСОБА_6, яка не зверталась до позивача як власник приміщення для укладання договору купівліпродажу теплової енергії. Тому позивач просив суд поновити строк звернення до суду, оскільки відповідач ОСОБА_5 та його представник довгий час приховували та вводили в оману не тільки позивача але і суд про зміну власника приміщення.

Позивачем було відпущено теплової енергії у нежитлове приміщення XІІ в підвалі літ.А-3, м.Запоріжжя, бульвар Шевченко,51, яке належить ОСОБА_6 за періоди: з лютого 2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по січень 2016 року на суму 73 429,31 гривень. З них, відповідачу ОСОБА_5 було відпущено теплову енергію за період з 01.02.2011 року по 15.02.2011 року на загальну суму 1251,66 гривень, а відповідачу ОСОБА_6 було відпущено теплову енергію з 16.02.2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по 12.11.2015 року в сумі 69 461,78 гривень. Вказана заборгованість рахується за відповідачами і по сьогоднішній день.

У звязку з вищевикладеним, ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району просить суд стягнути з ОСОБА_5 вартість спожитої теплової енергії за період з 01.02.2011р. по 15.02.2011р. в сумі 1251,66 гривень, а з ОСОБА_6 вартість спожитої теплової енергії за період: 16.02.2011 року по квітень 2012 року, з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по 12.11.2015 року в сумі 69 461,78 гривень та суму судового збору в розмірі 1378,00 гривень з відповідачів пропорційно стягненої суми основного боргу.

У судове засідання зявився представник позивача за довіреністю ОСОБА_3., яка на позові наполягала, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснила, що основним предметом діяльності ОСОБА_4 «МТМ» являється виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут.

На виконання своєї діяльності ОСОБА_4 «МТМ» виробляв та поставляв теплову енергію на житлові будинки та громадські споруди міста Запоріжжя, приєднані до теплових мереж ОСОБА_4 «Міські теплові мережі»

Житловий будинок за адресою м.Запоріжжя бул. Шевченка, 51 приєднаний до мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання ОСОБА_4 «Міські теплові мережі».

Відповідач займає нежитлові приміщення, що розташовані в будівлі за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 51 на підставі права приватної власності, що підтверджується договором купівлі продажу від 04.09.2006 року

Відповідно до Закону України „Про теплопостачання теплова енергія може споживатись лише на підставі договору. Позивач звертався до відповідача з пропозицією укладення договору.

Згідно Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зверталися до ОСОБА_4 «МТМ» з питання укладання договору купівлі-продажу теплової енергії. До теперішнього часу договір між філією ОСОБА_4 „МТМ Орджонікідзевського району та відповідачами не укладено.

Зі свого боку з метою врегулювання договірних відносин філією ОСОБА_4 „МТМ Орджонікідзевського району неодноразово надсилались гр. ОСОБА_5 листи з двома примірниками проекту договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з пропозицією укладання договору. Однак відповідач так і не звернувся до ОСОБА_4 «МТМ» для укладення такого договору.

Також представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що система опалення нежитлових приміщень, розташованих в житловому будинку по бул. Шевченка, 51, XII в підвалі літ. А-3 та XIII в підвалі літ. А-3 загальною площею 226,7 м2 обособлена та приєднана до трубопроводів системи опалення житлового будинку після будинкового приладу, тобто будинковий прилад обліку враховує спожиту теплову енергію всіх житлових і нежитлових приміщень будинку, у тому числі і нежитлових приміщень, що належать відповідачу ОСОБА_5 Система опалення нежитлових приміщень відповідача ОСОБА_5 з 01.11.2005р обладнана індивідуальним тепловим лічильником., остання державна повірка якого була проведена у ІІІ кварталі 2005р. Міжповірочний інтервал індивідуального приладу обліку становить 2 роки.

В звязку з тим, що чергова державна повірка індивідуального приладу обліку в установлений законодавством термін не була проведена, комерційний облік по даному приладу проводитись не може.

Заяв щодо припинення постачання теплової енергії на нежитлові приміщення шляхом перекриття та опломбування засувки, яка знаходиться в нежитловому приміщені від ОСОБА_5 не надходило.

Представниками ОСОБА_4 «МТМ» неодноразово приймалися заходи щодо проведення перевірки та обстеження нежитлових приміщень ОСОБА_5, але провести обстеження приміщень не представлялось можливим в звязку з відсутністю доступу до приміщення.

Враховуючи викладене, розрахунок обсягів теплової енергії спожитої нежитловими приміщеннями ОСОБА_5 та нарахування плати за поставлену теплову енергію проводилось згідно показань будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно тепловому навантаженню приміщень та затверджених в установленому порядку тарифів.

В судове засідання також зявився представник відповідача ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_1, яка проти позову заперечувала та пояснила, що договір на постачання теплової енергії між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 «МТМ» не укладався. Але за позовною заявою, що розглядалася Запорізьким судом з ОСОБА_5 вже було стягнуто на користь ОСОБА_4 "МТМ" вартість теплової енергії за період з 2008 по 2011 рік. Про укладання правочину щодо нежитлового приміщення відповідачі не приховували, а тому звинувачення з боку представників позивача є безпідставними.

В судове засідання зявилась представник відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_2, яка також проти позову ОСОБА_4 «МТМ» заперечувала, пояснивши, що доводи позивача про поважність пропуску строку звернення до суду є безпідставними та необґрунтованими, оскільки співробітниками Філії концерну «МТМ» Орджонікідзевського району за участі представника МКП «Основаніє» було неодноразово складено акти обстеження системи теплопостачання спірного нежитлового приміщення вже після переходу права власності на нього до ОСОБА_6, зокрема, 31.03.2011р., 24.02.2014р. та 22.10.2014р. Форма акту передбачає, що він складається у присутності відповідального споживача (уповноваженого представника). Таким чином, обов`язковою умовою складання таких актів є перевірка повноважень відповідального споживача або його представника, в тому числі шляхом встановлення особи власника приміщення. Оскільки спливли строки пред*явлення позовних вимог до ОСОБА_6 просила в позовних вимогах відмовити.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

04.09.2006р. ОСОБА_5 придбав у власність нерухоме майно: нежиле приміщення ХІІ в підвалі літ.А-3, нежиле приміщення ХІІІ в підвалі літ.А-3, що знаходяться за адресою: м.Запоріжжя, бул.Шевченка,51 загальною площею 226,7 кв.м. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 04.09.2006р. завіреного начальником Управління у справах приватизації Запорізької міської ради ОСОБА_9

З 16.02.2011 року по 13.11.2015 року спірне приміщення знаходилось у власності ОСОБА_6 відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 16.02.2011 року №174 ОСОБА_8

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про теплопостачання:

- споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплова енергія товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських або технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до Закону України „Про теплопостачання теплова енергія може споживатись лише на підставі договору.

У пункті 5.2 , п. 5.2.1 Договору купівлі-продажу від 04.09.2006 р. було зазначено про те, що на протязі трьох місяців від дати підпису договору ОСОБА_5 зобовязаний укласти (переукласти) договори на комунальне обслуговування відчужуваних приміщень з відповідними службами. Але пункту договору стосовно укладання договору з теплопостачання не виконав. З попереднім власником приміщення договір на теплопостачання був укладений. Вказану обставину не заперечував відповідач та представник позивача.

Згідно діючого законодавства прилад комерційного обліку теплової енергії це засіб вимірювальної техніки, що має нормовані метрологічні характеристики, тип якого внесено до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або такий, що пройшов державну метрологічну атестацію, на основі показань якого визначається обсяг спожитої теплової енергії;

Заяв щодо припинення постачання теплової енергії на нежитлові приміщення шляхом перекриття та опломбування засувки, яка знаходиться в нежитловому приміщені від гр. ОСОБА_5 не надходило. Вказану обставину також не заперечували представники відповідачів.

Згідно Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Розрахунок обсягів теплової енергії спожитої нежитловими приміщеннями, які розташовані за адресою: м.Запоріжжя, бул. Шевченко,51 та нарахування плати за поставлену теплову енергію проводилось згідно показань будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно тепловому навантаженню приміщень та затверджених в установленому порядку тарифів.

Наказом Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 р. „Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води зі змінами, внесеними Наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007 року, визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП.

Внесені Наказом № 169 від 06 жовтня 2007 року зміни унеможливлюють відключення від теплопостачання окремих приміщень багатоквартирному будинку і передбачають можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку (гуртожитку).

Саме в цілях недопущення порушення конституційного права громадян в користуванні теплом і забезпечення збереження їх здоров'я, позивач змушений був постачати відповідачу теплову енергію в приміщення за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 51.

Позивачем було надано також розрахунок теплового навантаження на опалення та гаряче водопостачання на приміщення № 30 по бул. Шевченка 51, яке належало на праві власності ОСОБА_10Г та заяву ПП Баркова ВГ на укладення договору купівлі-продажу теплової енергії з розрахунком теплового навантаження на приміщення розташоване по бул. Шевченка 51 на теплове навантаження 12330 ккал/год з корисною площею 234,1 кв.м.

Представником позивача також надано інформаційну довідку щодо нарахувань будинку за адресою м.Запоріжжя бул. Шевченка 51, з якого вбачається про те, що нарахування проведені на приміщення відповідача в сумі із нарахуваннями на інші нежитлові приміщення та квартири становлять загальну суму нарахувань на будинок (помісячно). Зазначені у інформаційній довідці відділу збуту дані відповідають даним зазначеним у докладному розрахунку відпущеної теплової енергії на опалення на приміщення відповідача по справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання, Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Позивач ОСОБА_4 «Міські Теплові Мережі» надсилав на адресу відповідача ОСОБА_5 претензію з вимогою погасити існуючу суму заборгованості, що підтверджується реєстрами відправленої рекомендованої кореспонденція, копії який знаходяться в матеріалах справи.

Позивачем було направлено розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу відповідача поштовою кореспонденцією та вимогу на укладення договору на постачання теплової енергії (копії в матеріалах справи).

Відповідач ОСОБА_5 не зявився до позивача для укладення договору та не здійснив погашення заборгованості за постачання теплової енергії. В 2016 році надав змістові заперечення проти укладання договору.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, а якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року (надалі - Правила) передбачено, що межа експлуатаційної відповідальності - межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов'язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно п. 20 Правил облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п. 23 Правил).

Внутрішня система опалення являє собою комплекс елементів, необхідних для обігріву приміщень, основними елементами якої є теплопроводи та нагрівальні прилади. Теплова потужність системи опалення, а також тип і кількість опалювальних приладів визначаються на стадії проектування об'єкта необхідна певна кількість теплової енергії для опалення й підтримки температури повітря всередині приміщень відповідно до нормативних вимог. Таким чином чітко визначено скільки тепла необхідно подати споживачеві і саме на це навантаження розраховані, змонтовані й налагоджені системи опалення.

У звязку з тим, що теплова енергія була отримана Відповідачем безпідставно та повернення її в натурі не є можливим, Відповідач у відповідності до ч.2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставне набуте майно, повинен відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду справи судом.

Таким чином відповідач ОСОБА_5 порушив вище перелічені вимоги чинного законодавства України, і тому зобовязаний відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії за період з 01.02.2011р. по 15.02.2011р. в сумі 1251,66 гривень. Аналогічне рішення, що набуло законної сили прийнято Запорізьким районним судом Запорізької області 23 березня 2016 року за період з грудня 2008 по січень 2011 року.

Але суд не може погодитися з вимогою позивача про стягнення з відповідачки ОСОБА_6 вартості спожитої теплової енергії. Позивач просить суд визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити строк позовної давності, стягнути з ОСОБА_6 вартість спожитої теплової енергії за період з 16.02.2011р. по квітень 2012р., з жовтня 2012р. по квітень 2013р., з жовтня 2013р. по квітень 2014р., з жовтня 2014р. по квітень 2015р., з жовтня 2015р. по 12.11.2015р. в сумі 69461,78 гривень.

Положення ст.ст. 256, 257 ЦК України передбачають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст. 261 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ст. 267 ч. 4 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи, свої вимоги до ОСОБА_6 позивач ОСОБА_4 «МТМ» заявив лише 14.03.2016р. При цьому позивач просить стягнути з ОСОБА_6 вартість теплової енергії за період з 16.02.2011р., тобто із порушенням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що співробітниками Філії концерну «МТМ» Орджонікідзевського району за участі представника МКП «Основаніє» було неодноразово складено акти обстеження системи теплопостачання спірного нежитлового приміщення вже після переходу права власності на нього до ОСОБА_6, зокрема, 31.03.2011р., 24.02.2014р. та 22.10.2014р. Форма акту передбачає, що він складається у присутності відповідального споживача (уповноваженого представника). Таким чином, обов`язковою умовою складання таких актів є перевірка повноважень відповідального споживача або його представника, в тому числі шляхом встановлення особи власника приміщення. Представники позивача цієї умови не виконали.

Позивач не звертався до Запорізького МБТІ або до Реєстраційної служби з метою отримання інформації про власника спірного нежитлового приміщення до звернення до суду, не заявляв клопотань про витребування інформації про власника приміщення позивач і в суді, хоча встановлення власника приміщення, який є споживачем теплової енергії, у такій категорії справ є необхідною умовою пред`явлення позову.

Вказані дії позивач провів лише в лютому-березні 2016 року, хоча йому ніхто не заважав це зробити при подачі позову до суду первісно.

Отже, про те, що ОСОБА_6 стала власником приміщення позивач мав дізнатися ще в 31.03.2011р. при складанні акту обстеження системи теплопостачання. Таким чином спростовується твердження позивача про те, що він не знав та не міг знати про заміну власника приміщення на ОСОБА_6

Поважність причин пропуску позивачем строку позовної давності при пред`явленні позовних вимог до ОСОБА_6 нічим не доведена, що виключає можливість поновлення строку позовної давності.

Заперечуючи проти скасування 17.12.2015 року заочного рішення представник позивача вказував, що ОСОБА_5 мав можливість повідомляти про зміну власника і відсутні підстави для перегляду рішення. З уточненою позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивач звернувся лише 15.03.2016 року. При цьому сума до стягнення з ОСОБА_6 зазначена в 72177 грн 65 коп.

ОСОБА_7 того, позивач як на доказ відпуску теплової енергії до спірного приміщення, кількості відпущеної теплової енергії та її вартості посилається на акти приймання-передачі теплової енергії за період з 16.02.2011р. по 12.11.2015р. Споживачем в актах за вказаний період зазначена ОСОБА_6, але її підписи в актах відсутні. Доказів своєчасного направлення актів приймання-передачі теплової енергії саме ОСОБА_6 до суду не надано.

Позивач замінивши в актах ініціали вказав адресу отримувача, що не є адресою відповідачки ОСОБА_6, на що суд звертав увагу представника позивача, але вказані обставини не знайшли свого пояснення.

До того ж суду на підтвердження позовних вимог в якості доказів отримання відповідачами теплової енергії було надано акти приймання передачі за однаковий період, на одні й ті ж самі суми та за ті ж самі періоди. При цьому позивач в самих актах змінив лише ініціали особи та дату складання акту, змінивши його з 2011-2013 років на 30 листопада 2015 року. Теж стосується і сповіщень. Суд зазначає, що одні факти позивач спробував підтверджувати фактично продублювавши докази, при цьому не зазначаючи, що від частини доказів він відмовляється. А тому, суд проаналізувавши надані документи прийняв рішення, що частина з наданих доказів є недостовірною та неприпустимою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом позовних вимог ОСОБА_4 «МТМ» є вартість теплової енергії, яка нібито була відпущена позивачем у нежитлове приміщення XII в підвалі літ. А-3, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 51.

Відповідно до частини 6 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року, споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладено в правовій позиції, викладеній в постанові ВСУ у справі № 6-582цс15 від 18.11.2015 року.

Таким чином, стягнення з відповідачів коштів у випадку відсутності договору, можливе лише в разі доведення того, що вони фактично отримували теплову енергію в заявлених обсягах.

Протягом всього періоду, за який позивач просить стягнути кошти, теплопостачання до приміщення не здійснювалося, а ввідні крани було перекрито. Дана обставина підтверджена актами, складеними співробітниками Філії концерну «МТМ» Орджонікідзевського району, зокрема від 31.03.2011р., 24.02.2014р. та 22.10.2014р.

Про відсутність фактичного отримання Відповідачем ОСОБА_6 теплової енергії свідчить те, що в приміщенні з 2005 року було встановлено індивідуальний тепловий лічильник. З ІІІ кварталу 2007 року покази лічильника Позивачем не враховувалися, оскільки лічильнику не було проведено обовязкову повірку. В 2014 році, під час обстеження приміщення працівниками позивача було встановлено, що показання приладу з 2007 року не змінилися. Згодом, лічильник було успішно повірено, що означало відсутність будь-яких відхилень в його роботі.

Слід також зауважити, що позивач як на доказ відпуску теплової енергії до спірного приміщення, кількості відпущеної теплової енергії та її вартості посилається на акти приймання-передачі теплової енергії за період з 16.02.2011р. по 12.11.2015р. Всі ці акти складені 30.11.2015р., тобто вже після звернення позивача з позовом до ОСОБА_6 до суду. Споживачем в актах за вказаний період зазначена ОСОБА_6, але її підписи в актах відсутні. Доказів своєчасного направлення актів приймання-передачі теплової енергії ОСОБА_6 позивачем не надано. Таким чином, в теперішній час відсутня можливість перевірки правильності відомостей, що містяться в даних актах, зокрема щодо кількості відпущеної теплової енергії у вказані періоди, відповідач ОСОБА_6 акти не підписувала, а тому ці акти не є належним та допустимим доказом факту постачання теплової енергії позивачем.

Факт отримання теплової енергії є однією із головних обставин, які підлягають обовязковому доказуванню. Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що в приміщення у вказаний в позові період надходила теплова енергія. Відповідач ОСОБА_6 надала суду докази, що спростовують твердження позивача про постачання теплової енергії.

Як зазначено в акті обстеження системи теплопостачання від 22.10.2014р., складеному представниками позивача, у спірному нежитловому приміщенні проходять транзитні трубопроводи системи опалення житлового будинку, всі вони покриті теплоізолюючим матеріалом, частково зашиті пластиком.

Згідно із ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» стояк системи опалення це вертикальний теплопровід (а не опалювальний прилад), що з`єднує системи опалення з підводками до опалювальних приладів або з гілками системи опалення.

Отже, транзитні трубопроводи не є опалювальними приладами (джерелами теплової енергії), тому їх проходження через спірне нежитлове приміщення не є підставою для нарахування вартості теплової енергії.

В судовому засіданні представник позивача, не заперечуючи факту наявності ізоляції транзитних трубопроводів системи опалення будинку в спірному приміщенні, зазначила, що розрахунок відпущеної теплової енергії здійснювався з урахуванням транзитних трубопроводів, оскільки відповідач не звертався із заявою про перерахунок з урахуванням теплоізоляції трубопроводів. Представник позивача вважає, що повідомлення про теплоізоляцію транзитного трубопроводу є обов`язком саме споживача.

Згідно з приписами п.2.8.8 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території», затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, балансоутримувач будинку повинен проводити роботи, зокрема, по відновленню зруйнованої або заміні недостатньої теплової ізоляції труб у камерах, підземних каналах і підвалах.

Згідно зі спільним наказом Міністерства палива та енергетики україни та Міністерства з питань ЖКГ України від 10.12.2008р. за № 620/378 «Про затвердження Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду» (наказ зареєстровано в МЮ України 31.12.2008р. за № 1310/16001) у місячний термін, але не пізніше травня поточного року, після проведення огляду представниками балансоутримувача і виконавця послуг складаються переліки заходів, необхідних для підготовки внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, вентиляції та ГВП до експлуатації в наступному опалювальному періоді. Зазначені заходи повинні передбачати, зокрема, відновлення теплової ізоляції.

Таким чином, обов`язок здійснити теплову ізоляцію трубопроводу теплових мереж в підвальному приміщенні, що належить ОСОБА_6, покладається на балансоутримувача будинку в цілому МКП «Основаніє».

Отже, позивач, який встановив своїм актом обстеження, що транзитні трубопроводи системи опалення житлового будинку в спірному підвальному приміщенні покриті теплоізолюючим матеріалом, частково зашиті пластиком, мав за власною ініціативою припинити нарахування за транзитні трубопроводи або здійснити відповідний перерахунок без будь-якої заяви власника приміщення, оскільки внаслідок теплоізоляції труби транзитного трубопроводу не здійснюють тепловіддачу у спірному приміщенні .

Невиконання позивачем його обов`язку із належного контролю за теплоізоляцією внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, які проходять через спірне приміщення, потягло за собою порушення прав відповідача ОСОБА_6 та безпідставне нарахування вартості теплової енергії.

Допитаний судом свідок ОСОБА_11 пояснив, що орендував кімнату у спірному нежитловому приміщенні в період з 2011 по 2015р.р. При цьому приміщення не опалювалося засобами централізованого опалення, орендарі користувалися електроприладами для опалення. ОСОБА_11 не бачив батарей та труб системи централізованого опалення в приміщенні. Але суд критично відноситься до показів свідка, оскільки він не зміг підтвердити наявність орендних правовідносин з відповідачкою ОСОБА_6

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_6 вартість теплової енергії за період з 16.02.2011 року по 12.11.2015 року, оскільки саме протягом цього часу вона була власником приміщення. В розрахунку, доданому до уточненої позовної заяви, позивач нараховує вартість теплової енергії за травень, червень, липень, серпень та вересень 2011 року, тоді як в ці місяці опалювання здійснюватися не могло. На вказані обставини неодноразово зверталась увага представника позивача, але представник зазначає, що відповідачка особисто повинна звернутися до позивача для здійснення перерахунків.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_4 «Міські Теплові Мережі» в особі філії Вознесенського району до ОСОБА_6 недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягнення суми судового збору з відповідачів повинно здійснюватися пропорційно задоволеним позовним вимогам, а тому суд вважає за необхідно стягнути суму судового збору, сплаченого за подачу вказаної позовної заяви до суду в сумі 1378,00 гривень з ОСОБА_5

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 11, 322, 387, 526, 530, 625 , 1212, 1213 ЦК України, ст.64 ЖК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» ( на п/р зі спеціальним режимом №2813 у філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», код МФО:313957, ) вартість спожитої теплової енергії за період з 01.02.2011 р. по 15.02.2011р. в сумі 1 251,66 гривень (одна тисяча двісті пятдесят одна гривня 66 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1), який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» ( на р/р№1951 у філії Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», код МФО:313957, ) суму судового збору в розмірі 1378,00 гривень (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 «Міські теплові мережі» в особі філії ОСОБА_4 «МТМ» Вознесенського району відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: І.Б.ГРОМОВА