АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2904/17 Справа № 202/2286/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 березня 2013 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 50 000 грн., про що відповідачем 29 березня 2013 року власноручно складено розписку.

Оскільки відповідач борг не повернув, позивач просив стягнути з нього 90 927, 70 грн. суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції (основана сума боргу 50 000 грн., інфляційні нарахування 40 927,70грн.), три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4 487,67 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.146-148).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.154-159).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2013 року між ПрАТ «Енергопромбуд» в особі генерального директора ОСОБА_4 та ТОВ «Фандрев» в особі генерального директора ОСОБА_5 укладений договір підряду, за умовами якого підрядник зобов»язався виконати роботи з реконструкції заводу з виробництва безалкогольних напоїв під комплекс з адміністративними приміщеннями, розташованими за адресою: Автономна республіка Крим, Красногвардійський район, пгт. Октябрське, вул. Маяковського, 34, а генпідрядник зобов»язується забезпечити фінансування виконуваних робіт.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 01 травня 2013 року представник ПрАТ «Енергопромбуд» від підпису відмовився, з іншої сторони акт підписаний директором ТОВ «Фандрев» ОСОБА_5 та представником ТОВ «Фандрев» ОСОБА_3

На підтвердження наявності договірних відносин між вищевказаним юридичними особами, відповідачем надані копія листа генерального директора ПрАТ «Енергопромбуд» № 17/04-1 від 17 квітня 2013 року, адресована директору ТОВ «Фандрев» та копія акту прийому робіт від 15 квітня 2013 року.

За даними, наданими Грловним управлінням фіскальної служби у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 працював на умовах трудового контракту в четвертому кварталі 2012 року в ПрАТ «Енергопромбуд».

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року 2014 року у справі № 6-79 цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем та його представником не було доведено укладення саме договору позики між фізичними особами, а поданий позивачем документ, не є розпискою у розумінні вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, який може підтверджувати його укладення, та є підставою для інших боргових зобов»язань, які виникають незалежно від позики, з інших правових підстав, зокрема договору підряду.

Визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні для цього підстави з огляду на вище зазначенні положення закону.

Обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, доводи викладені у апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7