АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1157/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - СидоровоїЮлії Вікторівни на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Державна податкова інспекція в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання укладеною угоди про припинення кредитного зобов'язання передачею позичальником відступного.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в грудні 2015 року до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовувала свої вимоги тим, що 08.05.2008 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір. За яким банк надав їй кредитні кошти в сумі 200 000 доларів США для придбання квартири, які вона зобов'язувалась повернути у визначений договором строк та сплатити відсотки. Проте, у зв'язку з погіршенням фінансового становища вона своєчасно не виконувала умови кредитного договору, допустивши заборгованість, у зв'язку з чим у рахунок погашення заборгованості було передано банку для подальшої реалізації квартиру. Кошти від реалізації квартири не були достатніми для погашення заборгованості у зв'язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» запропонував змінити первісний спосіб виконання зобов'язання за кредитним договором. А саме на виконання договору шляхом передачі банку відступного в грошовій формі у сумі 10 000 доларів США та 99,66 гривень. Та гарантував в такому випадку припинення зобов'язання за кредитним договором. На момент оформлення угоди банк надав для підписання додаткову угоду №1 від 08.11.2012 року до кредитного договору за якою останній залишив за собою право звільнити її від подальшого виконання зобов'язань за кредитним договором на підставі ст. 605 ЦК України. Незважаючи на те, що зобов'язання за кредитним договором припинились шляхом передання відступного, відповідач направив на адресу ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві повідомлення від 21.05.2014 року щодо нарахованого позивачу доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості. Чим безпідставно переклав на неї обов'язок щодо податкових зобов'язань в сумі 386 758,93 гривень за прощеною кредитною заборгованістю. У той час, як ПАТ «АЛЬФА-БАНК» не могло бути прийнято жодного самостійного рішення про анулювання (прошения) суми боргу, оскільки виходячи із фактичних обставин погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом звільнення позивача від подальшого виконання його обов'язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов'язання передачею відповідачу відступного. І жодних додаткових благ вона при цьому не отримувала.

Тому просила суд визнати удаваним правочином додаткову угоду до кредитного договору щодо надання відповідачу права на її звільнення від виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідності до положень ст. 605 ЦК України.

А також визнати укладеним 08.11.2012 року між нею та відповідачем договір про припинення кредитного зобов'язання за кредитним договором шляхом передання позичальником відступного на загальну суму 80 029, 66 гривень.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року позов було задоволено.

Визнано удаваним правочином додаткову угоду до кредитного договору №800003789 від 08.05.2008 року укладену 08.11.2012 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» щодо надання ПАТ «АЛЬФА-БАНК права на звільнення ОСОБА_5 від подальшого виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідності до ст. 605 Цивільного кодексу України.

Визнано укладеним 08.11.2012 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» договір про припинення кредитного зобов'язання за кредитним договором №800003789 від 08.05.2008 року, шляхом передання позичальником відступного на загальну суму 80 029,66 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року заяву представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового рішення за яким у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначаючи, що 08.11.2012 року позивач зверталася до банку з проханням розглянути питання щодо врегулювання кредитної заборгованості. Відповідно до звернення позичальника, банком було підготовлене розпорядження №340 від 27 вересня 2012 року, яким було вирішено пробачити позичальнику заборгованість за кредитним договором в розмірі 96,5% від загального боргу, тобто від 292 048,28 доларів США. А відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, посилаючись на те, що у зв'язку із передачею банку відступного в сумі 10 000 доларів США та 99,66 гривень відбулось припинення кредитного зобов'язання. Хоча, погашення кредитної заборгованості відбулось шляхом прощення пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ боргу, а саме - звільнення боржника від подальшого виконання взятих на себе обов'язків щодо повернення частини заборгованості. Отже, надання позичальником відступного у розмірі 10 000 доларів США, були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Тому положення ст. 600 ЦК України не вірно були застосовані судом першої інстанції до даного правочину.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційну скаргу не визнала просила суд відмовити у її задоволенні.

Відповідач та третя особа по справі неодноразово повідомлялися про розгляд справи в порядку положень ст. 77 ЦПК України, за місцем визначеним в матеріалах справи, в судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначав, що погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання в розумінні п. д) пп. 164.2,17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ) боргу, звільнення позивача від подальшого виконання його обов'язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов'язання передачею відповідачу відступного в сумі 10 000 доларів США та 99,66 гривень. При цьому, жодних додаткових благ позивач не отримувала, оскільки у даному випадку не мало місця прощення боргу за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відтак, оцінивши зібрані в справі письмові докази, проаналізувавши перелічені норми законодавства, суд вважав, що під додатковою угодою №1 від 08.11.2014 року до кредитного договору №800003789 від 08.05.2008 року в реальності приховувався зміст правочину щодо припинення кредитних зобов'язань шляхом передачі відповідачу відступного в грошовій формі у сумі 10 000 доларів США (79 930,00 гривень) та 99,66 гривень.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, 08.05.2008 року між ЗАТ «Альфа - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №800003789, на підставі якого ПАТ «Альфа -Банк» надав позивачу споживчий кредит у сумі 200 000,00 доларів США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка придбавалась позивачем за договором купівлі-продажу нерухомості.

23.10.2012 року у зв'язку з наявністю кредитної заборгованості позивача перед банком, ПАТ «Альфа - Банк » направив на адресу ОСОБА_5 гарантійний лист з пропозицією щодо дострокового закриття кредиту на вигідних умовах.

Згідно вказаного листа позивачу було запропоновано на дату проведення додаткової угоди оплатити 10 000 доларів США на погашення кредиту та судові витрата в розмірі 99,66 гривень. При цьому відповідач гарантував, що у разі виконання пропозиції, припиняє дію кредитний договір із всіма змінами та доповненнями, а відповідно і всі зобов'язання покладені на позивача відповідно до їх умов.

08.11.2012 року позивач прийняв пропозицію ПАТ «АЛЬФА-БАНК» щодо припинення кредитних зобов'язань, сплативши 10 000 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на дату сплати становило 79 930,00 гривень) та 99,66 гривень та сплатила кошти.

08.11.2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «АЛЬФАБАНК» укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 800003789 від 08.05.2008 року, другим пунктом якої визначено, що банк має право у відповідності до вимог ст. 605 ЦК України звільнити позичальника від подальшого виконання зобов'язань за договором повністю або частково на розсуд банку.

Задовольняючи вимоги позивача з підстав заявленого ним позову, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що згідно до положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивач просила визнати удаваним правочином додаткову угоду №1 до кредитного договору № 800003789 від 08.05.2008 року укладену між нею та банком.

Дана угода була підписана сторонами з метою врегулювання відносин, що склалися між сторонами на підставі договору, де сторони погодилися змінити діючий порядок виконання позичальником зобов'язань щодо повернення заборгованості за договором застосувавши до відносин, що склалися між сторонами на підставі договору, схему повернення заборгованості відповідно до продукту «Debt settlement 1» з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних.

п. 2 додаткової угоди до кредитного договору № 800003789 від 08 травня 2008 року свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що банк має право у відповідності до вимог ст. 605 ЦК України звільнити позичальника від подальшого виконання зобов'язань повністю або частково на розсуд банку.

Відповідач в своїй пропозиції визначив істотні умови звільнення відповідача від подальшого виконання зобов'язання за кредитним договором, шляхом оплати 10 000 доларів США на погашення кредиту та 99,66 гривень судових витрат; вказав строк дії пропозиції до 15.11.2012 року та визначив, що в разі виконання пропозиції припиняє дію кредитний договір з усіма змінами і доповненнями, а відповідно і всі зобов'язання покладені на позичальника за цим зобов'язанням.

Відтак, сторони укладаючи додаткову угоду до кредитного договору погодили, що питання заборгованості врегульовується відповідно до ст. 605 ЦК України. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника банку та безпосередньо позичальника.

За положеннями ст. 605 ЦК зобов'язання припиняються внаслідок звільнення ( прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Звільнення від боргу виражається у формі звільнення кредитором боржника від майнового обов'язку. Оскільки звільнення від боргу є різновидом припинення зобов'язання угодою сторін, то можливе воно лише зі згоди кредитора.

Вказані обставини, дають підстави вважати, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості не лише з питання про припинення зобов'язання, але й щодо нового зобов'язання позивача сплатити у встановлений строк грошові кошти у певній сумі.

Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов'язання припиняються за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного ( грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки і порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Отже, зі змісту ст. 600 ЦК випливає, що:

1) відступне - це передача боржником кредитору замість виконання первісного зобов'язання певного майна, або сплата певної суми грошей, або передача інших прав;

2) відступне, зі згоди кредитора, наділяє боржника можливістю замінити первісний предмет виконання іншим предметом у випадку, якщо він не може виконати первісне зобов'язання;

3) застосування відступного можливе тільки за узгодженням сторін;

4) відступне в обов'язковому порядку передбачає наявність істотних його умов: розміру, термінів і порядку передачі;

5) істотні умови відступного встановлюються сторонами первісного зобов'язання;

6) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов'язання сторін.

Беручи до уваги наявність вищенаведених характеристик відступного, можна зробити висновок про те, що застосування відступного як способу припинення зобов'язання дозволяє боржнику замінити первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору.

У ході розгляду справи, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що боржник замінив первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору сплативши 10 000 доларів США та кошти судового збору.

Матеріали справи свідчать про відсутність доказів на підтвердження того, що при укладенні додаткової угоди її сторони приховали інший правочин, а саме те, що їх фактичні відносини припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів які є відступними ( ст. 600 ЦК України).

Кошти були сплачені в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому положення щодо припинення зобов'язання переданням відступного не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України, за яким позивачу слід відмовити у задоволенні заявлених вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Сидорової Юлії Вікторівни задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року скасувати та постановити нове, за яким:

ОСОБА_5 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 (проживаючої за адресою АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, МФО 300346, ) у розмірі 1 071,84 (одна тисяча сімдесят одну) гривну.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: