АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2948/17 Головуючий 1 інст. - Вельможна І.В.
Справа № 621/2209/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» травня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку в спільному сумісному майні та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що ОСОБА_1 є дочкою її чоловіка ОСОБА_4 від першого шлюбу, який було розірвано за рішенням Зміївського районного суду Харківської області у 2003 році. У 2005 році вона познайомилася з ОСОБА_4 З того часу вони стали проживати спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу в належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1. Вони разом вели господарство, мали спільний побут, бюджет та 15 червня 2011 року вона зареєструвала ОСОБА_4 у зазначеній квартирі.

Вказала, що 01 грудня 2011 року вони подали заяву про реєстрацію шлюбу, а 07 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу придбали ? частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель розташованого за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_4 Інша ? частка цього будинку належить її матері ОСОБА_3

Зазначила, що у придбаному ними будинку вони разом почали робити ремонт, встановили автономне опалювання, привели свою частину двору до ладу, доглядали за земельною ділянкою.

Вказала, що 03 січня 2012 року між нею та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 трагічно загинув, заповіту на випадок своєї смерті не залишив.

Зазначала, що у встановлений законом термін вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак дізналася від нотаріуса, що ОСОБА_1 також звернулася із заявою про прийняття спадщини. Вирішити питання щодо розміру часток в спірному домоволодінні у позасудовому порядку з ОСОБА_1 їй не вдалося.

Вказала, що оскільки спірна ? частина будинку придбавалася нею разом із ОСОБА_4 під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за їхні спільні кошти, їй особисто на праві спільної сумісної власності повинна належати ? частина спірного будинку. Інша ? частина має бути успадкована нею та відповідачем після смерті ОСОБА_4 як спадкоємицями першої черги в рівних частинах, тобто за кожною з них необхідно визнати право власності на 1/8 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом.

Просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 року по січень 2012 року між нею та ОСОБА_4, визнати за нею право власності на ? частку спільно придбаного з ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на 1/8 частку будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено у повному обсязі, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2005 року по 2012 рік; визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку будинку АДРЕСА_2, як майно набуте на праві сумісної власності за спільні кошти; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що її батько з позивачем до шлюбу проживали однією сім'єю; що до пояснень свідків необхідно відноситись критично, оскільки вони є заінтересованими особами у справі.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явилася, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що позивач надала належні та допустимі докази того, що вона разом з померлим ОСОБА_4 з 2005 року по січень 2012 року, до реєстрації з померлим ОСОБА_4 шлюбу вели господарство, мали спільний побут, бюджет.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 березня 2003 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

03 січня 2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_2

Матеріали справи свідчать про те, що з 2005 року по січень 2012 року, до реєстрації з померлим ОСОБА_4 шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності з 02 жовтня 1996 року належала позивачу та її сину. 15 червня 2011 року в цій квартирі зареєстровано ОСОБА_4, як члена сім'ї. В ній він проживав до дня смерті.

Так, із акту обстеження, складеного депутатом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області Коваленко Л.М., у присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 з 2005 року ОСОБА_2 проживала спільно однією сім'єю з ОСОБА_4 Вони мали спільний побут та вели сумісне господарство.

Із пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які допитані в суді першої інстанції вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існували довготривалі відносини як чоловіка та жінки, які в подальшому зареєстрували шлюб.

01 грудня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали заяву про реєстрацію шлюбу. 07 грудня 2011 року вони придбали за спільні кошти у ОСОБА_12 ? частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

03 січня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Відповідно до статті 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у статті 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року із змінами та доповненнями, згідно якої домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов'язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов'язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановленні цього факту важливе значення має з'ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім'єю спрямоване на довготривалі відносини.

Аналізуючи надані докази, (акт обстеження квартири, складений депутатом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, довідка з місця реєстрації та проживання, пояснення свідків) суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з 2005 року по день реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, тому посилання ОСОБА_1 на те, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що її батько з позивачем до шлюбу проживали однією сім'єю є безпідставними. Доказів заінтересованості свідків, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції об'єктивно оцінив надані докази в їх сукупності, не надаючи перевагу жодному з них.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до вимог статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не було, шлюбного договору вони не укладали.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно встановив, що ? частка спірного домоволодіння придбана під час спільного проживання позивача та ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за спільні кошти, тому ця частка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ? частка якого належить ОСОБА_2 Інша ? частка є спадковою, яка залишилася після смерті ОСОБА_4

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_2 та дочка від першого шлюбу ОСОБА_1, які своєчасно звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Заповіту ОСОБА_4 не залишив, тому частки спадкоємців є рівними і від ? частки складають по 1/8 частці кожній.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишив, частки спадкоємців є рівними і від ? частки складають по 1/8 частці кожній

За таких обставин судова колегія вважає, що суд, дотримуючись засад змагальності, забезпечивши сторонам можливість доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов обгрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Даних, які б вказували на наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії