Справа № 2-4146/11 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/796/17 Категорія: 81 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Черняк О.В.,

з участю державного виконавця Луньо О.В., стягувача ОСОБА_1, представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Другий ВДВС міста Луцька) Жулибіної Вікторії Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

27 липня 2016 року державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька звернувся до суду із поданням про обмеження особи у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у цьому відділі перебуває два виконавчі провадження, а саме: виконавче провадження № 31670693 по виконанню виконавчого листа № 2-4146 від 17 січня 2012 року, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 1 000 грн. від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, виконавче провадження № 33103992 по виконанню виконавчого листа № 2-399 від 13 червня 2012 року, виданого Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 06 березня 2012 року.

Державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, про що повідомлено боржника у встановленому законом порядку, здійснено вихід за адресою проживання боржника. Майно, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє. Надіслано запити до Луцького міського центру зайнятості, Державної податкової служби та Пенсійного фонду України. Згідно з відповідями на запити у центрі зайнятості боржник на обліку як безробітний не перебуває, офіційно не працевлаштований, рахунки у банках та інших установах відсутні, пенсії не отримує.

Винесена постанова про арешт рухомого майна в межах суми боргу по виконавчих провадженнях боржника та оголошено заборони на його відчуження, про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відповідні записи.

Боржник тривалий час не сплачував аліменти та не погашав заборгованість, яка становить 54 870,94 грн.

Державна прикордонна служба повідомила, що боржник неодноразово перетинав кордон.

Враховуючи викладене, державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань перед стягувачем.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року подання задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити ОСОБА_4 виїзд за кордон до повного виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця, покликаючись на порушення судом норм процесуального права.

В запереченні державний виконавець просить відхилити апеляційну скаргу та залишити ухвалу без змін, зазначаючи про безпідставність доводів скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 17 січня 2012 року Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист у справі № 2-4146/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 25 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4).

13 червня 2012 року Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист у справі № 0308/3999/12 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи з 06 березня 2012 року (а. с. 8).

13 березня 2012 року та 18 червня 2012 року державними виконавцями Другого ВДВС міста Луцька відкрито виконавчі провадження за вказаними виконавчими листами (а. с. 5, 9).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_4 в добровільному порядку рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини не виконує протягом тривалого часу. У зв'язку з цим за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 54 870,94 гривні.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон те, що він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час звернення з поданням) державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків.

Обов'язки боржника у виконавчому провадженні встановлені ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час звернення з поданням), згідно з якою боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, старший державний виконавець Другого ВДВС міста Луцька Жулибіна В.О. не надала доказів невиконання ОСОБА_4 будь-якого з покладених на нього законом обов'язків. Також заявником не надано суду підтверджень наміру боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності.

Судом не встановлено і не наведено в оскаржуваній ухвалі фактів, що підтверджують ухилення ОСОБА_4 від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями. Не перебування боржника на обліку в центрі зайнятості, як і його не працевлаштування самі по собі не свідчить про таке ухилення.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування. Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

В апеляційній скарзі боржник зазначив, що офіційні джерела доходу в нього відсутні, але він кожен місяць частково сплачує існуючу заборгованість по аліментах, в результаті чого заборгованість зменшується, він постійно з'являється на виклики державного виконавця, що свідчить про відсутність умислу на ухилення від виконання зобов'язань. Також зазначає про те, що з метою працевлаштування за кордоном у квітні 2017 року він оформив візу, а тому обмеження його у праві виїзду за межі країни позбавить його можливості отримання заробітку, а відповідно - і коштів на проживання та сплату аліментів.

За таких обставин в суду не було встановлених законом підстав для задоволення подання.

Крім того, представник ОСОБА_4 подав апеляційному суду нові розрахунки заборгованості боржника перед стягувачем станом на травень 2017 року, згідно з якими заборгованість по сплаті аліментів на утримання дружини повністю погашена, а по сплаті аліментів на утримання дитини - суттєво скоротилася (з 48 225,80 грн. на час звернення до суду з поданням до 31 349,80 грн. на даний час).

Оскільки питання про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскаржувану ухвалу слід скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року в даній справі скасувати і постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Жулибіної Вікторії Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді