Справа № 161/4988/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/737/17 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг-Групп», Волинської філії ТзОВ «Укрспецторг-Групп», треті особи на стороні позивача ОСОБА_8 у справах дітей Луцької міської ради, ОСОБА_9, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», треті особи на стороні відповідача ОСОБА_10, Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про визнання прилюдних торгів недійсними, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та апеляційною скаргою третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи на стороні позивача ОСОБА_8 у справах дітей Луцької міської ради, ОСОБА_9, Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», до ОСОБА_11, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг-Групп», Волинської філії ТзОВ «Укрспецторг-Групп», треті особи на стороні відповідача ОСОБА_10, Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, про визнання прилюдних торгів недійсними відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа на стороні позивача ОСОБА_9 подали апеляційні скарги на це рішення суду в яких, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №09.01/001/І01/07-НВклн, за яким з метою забезпечення виконання зобовязань останньою за кредитним договором, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 268 155,00 грн., було передано в іпотеку належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5-7). Між ОСОБА_5 та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено договір поруки №09.01/001/П01/07-НВклн з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.01.2012 року головним державним виконавцем Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_12, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Луцького міськрайонного суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_9 в користь ПАТ «Кредитпромбанк» 283604,02 грн. боргу та по 910 грн. судових витрат з кожного (а.с. 119). Відповідно до акту опису й арешту від 31.05.2012 року (а.с. 127-131) державним виконавцем Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_12 описано та накладено арешт на квартиру № 6, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Стрілецька, 51, яка належить боржнику ОСОБА_1 та згідно іпотечного договору від 07.12.2007 року перебуває у заставі стягувача ВАТ «Кредитпромбанк».

Зазначене майно на підставі постанови державного виконавця від 15.06.2012 року, було оцінено експертом ОСОБА_13 та визначено ринкову вартість майна в розмірі 260500 грн., про що подано звіт про оцінку житлової квартири (а.с. 135-155).

Згідно договору № 03-0104/12 від 09.10.2012 року уповноваженим органом щодо реалізації квартири в місті Луцьку по вул. Стрілецькій, 51/6, являється ТзОВ «Укрспецторг групп» в особі Волинської філії (а.с. 161-162).

Із протоколу № 03-0104/12 від 23.11.2012 року встановлено, що Волинською філією ТзОВ «Укрспецторг Групп» проведено прилюдні торги по реалізації майна, що належить ОСОБА_1, а саме: двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Луцьк вул. Стрілецька, 51/6, і переможцем яких стала ОСОБА_11 (а.с. 4).

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон), Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 (далі - Інструкція № 74/5), а з 17.04.2012 року Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція №512/5).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їх права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 11, 12, 82 Закону).

Разом із тим аналіз положень цього Закону та Інструкції № 74/5, Інструкції № 512/5 свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на аукціоні, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст.62 Закону та п.п. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5, п.п.4.5. Інструкції № 512/5).

Відповідно до положень зазначених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п.5.11 Інструкції № 74/5).

Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі Тимчасове положення). Цим Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п.2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4) і, по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст.ст. 650, 655 та ч.4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року №152/361, Закону України "Про нотаріат").

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу).

Разом з тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що реалізація предмета іпотеки з прилюдних торгів за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки суду не надано доказів, що внаслідок їх проведення порушено вимоги чинного законодавства та інтереси позивача. Також суд виходив з того, що реалізацією нерухомого майна на прилюдних торгах не були порушені права неповнолітніх дітей, оскільки питання забезпечення прав неповнолітніх дітей повинні були бути врахованими в момент укладення іпотечного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційних скарг, про те, що прилюдні торги з реалізації іпотечного майна не могли проводитися без постановлення судового рішення про звернення стягнення на іпотечне майно не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя.

Якщо за судовим рішенням із відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то судом не може бути змінений спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

У даній справі стягувач ПАТ «Кредитпромбанк» одночасно є і іпотекодержателем і стягувачем, тобто у державного виконавця не було перешкод для реалізації заставленого майна, яке знаходиться у стягувача, за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, державний виконавець звернув стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя.

Покликання в апеляційній скарзі позивачем ОСОБА_1 на наявність іншого майна, в тому числі автомобілів, за рахунок якого можна було погасити заборгованість перед банком і яке не взято до уваги державним виконавцем не відповідає обставинам справи та спростовується зокрема, результатами пошуку по БД Автомобіль здійсненими державним виконавцем для встановлення усього майна боржника(а.с. 120-125).

Доводи апеляційних скарг про те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2014 року встановлено лише правильність оформленого протоколу, а не обставини правомірності реалізації майна та проведення прилюдних торгів спростовуються наявним в матеріалах даної справи рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2014 року, яке набрало законної сили, та яким в задоволенні позову позичальника - іпотекодавця ОСОБА_1 про визнання протоколу прилюдних торгів від 23 листопада 2012 року № 03-0104/12 відмовлено.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що вказаним рішенням суду встановлено, що прилюдні торги від 23 листопада 2012 року відбулися з дотриманням вимог законодавства, внаслідок чого відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України такі обставини доказуванню не підлягають.

Покликання в апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1, що реалізацією нерухомого майна на прилюдних торгах порушено права неповнолітніх дітей позивача та вимоги ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», зокрема, відчуження проведено без попереднього узгодження із службою у справах дітей не заслуговують на увагу, оскільки така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користування чи право власності діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів. Вимогами чинного законодавства не передбачено надання згоди органом опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Крім того, у спірній квартирі ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з вересня 2011 року та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2 - січня 2008 року, тобто вже після укладення договору іпотеки 07 грудня 2007 року, що підтверджується записами в будинковій книзі.

Доводи апеляційних скарг про продаж обєкта нерухомості, який перебував у спільній власності подружжя на прилюдних торгах без дозволу іншого з подружжя не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

За змістом ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

За таких обставин, письмова згода другого з подружжя має бути подана при укладені договорів одним із подружжя, порушенням вимог ст.ст.65 СК України, 578 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» є коли спільне сумісне майно подружжя передано в іпотеку без згоди одного з подружжя і такий договір підлягає визнанню недійсним.

Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна не містить вимоги про отримання письмової згоди другого з подружжя при проведенні прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, правильно встановив обставини справи, дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, та не містять підстав для зміни чи скасування рішення, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді