Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/369/17
Провадження № 2/321/210/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. ОСОБА_5 мотивований тим, що 03 січня 2005 року позивач був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на посаду головного бухгалтера. Наказом № 21 від 01 вересня 2014 року з 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 переведений на посаду бухгалтера. Наказом № 21 від 15 листопада 2016 року по ТОВ «ЛАН» вирішено з 16 лютого 2017 року провести скорочення посади однієї одиниці - бухгалтера, про що 01 грудня 2016 року позивача було повідомлено та запропонована посада охоронника. Наказом № 6 від 15 лютого 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 16 лютого 2017 року з посади бухгалтера ТОВ «ЛАН» в зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом ОСОБА_1 не погоджується, вважає незаконним, вказуючи на необґрунтованість рішення по скороченню просади бухгалтера, так як значних змін в організації виробництва і праці на підприємстві, які б вказували на необхідність скорочення штату, не відбулось. Крім того, підприємство залишилось без посади бухгалтера, що суперечить вимогам законодавства, оскільки в підприємстві з колективною формою власності забороняється керівнику виконувати обовязки директора та бухгалтера. Також, позивачем зазначається, що повідомивши його 01 грудня 2016 року про скорочення займаної ним посади 16 лютого 2017 року та запропонувавши посаду охоронника, відповідач передчасно прийняв на вказану посаду іншу особу 13 лютого 2017 року, тобто до закінчення строку прийняття рішення про переведення. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати наказ про його звільнення незаконним, поновити його на роботі та стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення по день винесення рішення, стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в сумі 10000 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов на підставах викладених в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні також просив суд задольнити позовні вимог в повному обсязі. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 не відмовлявся від переведення по посаду охоронця, у звязку з чим звернувся з відповідною заявою до керівництва товариства 14 лютого 2017 року, але йому повідомили, що 13 лютого 2017 року на вказану посаду взяли іншу людину. Крім того, роботодавцем був порушений порядок звільнення, оскільки ОСОБА_1 не були запропоновані всі вакантні посади, що існували на підприємстві, зокрема, посади водія і трактористів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, надавши письмові заперечення проти позову (а.с.54-57) та додатково пояснила, що звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 41 КЗпП України було здійснено на законних підставах, оскільки посада бухгалтера була скорочена, про що ОСОБА_1 був повідомлений заздалегідь, йому було запропоновано іншу роботу, однак позивач не скористався цим правом. Вакантних посад на момент звільнення ОСОБА_1 не було, оскільки посади водія і трактористів є сезонними, тому відповідні вакансії відкрилися вже після звільнення ОСОБА_1 1 березня 2017 року. Відповідно вважає позовні вимоги необгрутнованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав правомірності звільнення ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання пояснив, що 13 лютого 2017 року директор ТОВ «Лан» запропонував йому працювати на товаристві охоронцем. Він погодився, у звязку з чим написав відповідну заяву. Проте до роботи відразу не міг стати, за сімейними обставинами, тому попросив визначити перший робочий день з 16 лютого 2017 року.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він є головою ТОВ «Лан». 1 грудня 2016 року у його присутності директор ТОВ «Лан» ОСОБА_4 вручив ОСОБА_1 повідомлення про скорочення і запропонував перейти на вакантну посаду охоронця, але ОСОБА_1 відмовився підписувати будь-які документи, а також пояснив, що працювати охоронцем це нижче його гідності. Враховуючи викладене були складені відповідні акти, що були підписані всіма присутніми.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання повідомив, що він працює на посаді тракториста механізатора в ТОВ «Лан», а також є профорганізатором профсоюзної групи. В його присутності 1 грудня 2016 року ОСОБА_9 було повідомлення про скорочення посади бухгалтера, що він обіймає та запропоновано вакантну посаду охоронця. ОСОБА_9 відмовився підписувати відповідне повідомлення і відмовився перевестися на посаду охоронця, про що були складені відповідні акти. Крім того, 6 лютого 2017 року було проведено загальні збори членів профспілки на яких було прийнято рішення дати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_10 в судовому засідання пояснив, що працює бригадиром в ТОВ «Лан». 1 грудня 2016 року ОСОБА_9 було повідомлено про скорочення, але він відмовився підписувати відповідне повідомлення, про що було складено акт. Крім того, ОСОБА_9 було запропоновано вакантну посаду охоронця, але ОСОБА_9 відмовився від переведення, письмово свою відмову викладати не захотів, тому було складено відповідний акт.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В ході судового розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на посаді бухгалтера та був звільнений 16 лютого 2017 року в звязку зі скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки від 01 січня 1977 року ОСОБА_6 УКР № 2403329 (а.с.5-9) і відповідним наказом № 6 від 15 лютого 2017 року (а.с. 10).

Скорочення штату відбулося згідно наказу № 21 від 15 листопада 2016 року «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого у зв'язку з необхідністю раціоналізації штатної структури підприємства, зменшення витрат на оплату праці, фонду заробітної плати, згідною рішення позачергових загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» від 14 листопада 2016 року (а.с.59), скорочено посаду бухгалтера, виведено зазначену посаду із штатного розпису, затверджено штатний розпис в новій редакції (а.с.10).

Відповідно до вимог частини 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надити первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

На виконання зазначеної вимоги Закону, 15 листопада 2016 року профорганізатору профспілкової групи товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» ОСОБА_11 було вручено повідомлення первинної профспілкової організації про скорочення штату за вих. № 68 від 15 листопада 2016 року (а.с.65) щодо прийняття рішення позачерговими загальними зборами товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» про необхідність скорочення штату працівників з 16 лютого 2017 року, а саме посади бухгалтера.

З врахуванням прийнятого рішення щодо скорочення штату, 15 листопада 2016 року було затверджено новий штатний розпис без посади бухгалтера (а.с.64).

Згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.

Крім того, наказом № 32 від 30 грудня 2016 року на директора ТОВ «ЛАН» ОСОБА_4 покладено обовязки по організації та веденню бухгалтерського обліку, складанню звітності та наданню її до контролюючих органів, а також доповнено посадову інструкцію директора обовязками бухгалтера (а.с.47).

На підставі наказу № 26 від 01 грудня 2016 року «Про попередження працівників підприємства про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату» (а.с.66), ОСОБА_1 було попереджено про заплановане скорочення посади бухгалтера, що підтверджується повідомленням про розірвання трудового договору у зв'язку із скороченням штату за вих. № 72 від 01 грудня 2016 року, згідно якого позивачу було запропоновано посаду охоронника. Через відмову позивача від отримання повідомлення про розірвання трудового договору у зв'язку із скороченням штату та письмового викладення незгоди працювати на запропонованій вакантній посаді, складено відповідні акти. Так, згідно актів від 01 грудня 2016 року (а.с.69-71), ОСОБА_1 відмовився підписувати та отримувати повідомлення директора ТОВ «ЛАН» про розірвання трудового договору в звязку зі скороченням штату, а також письмово викласти свою незгоду працювати на запропонованій йому посаді.

Вказані обставини також були підтверджені в судовому засідання показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10 і ОСОБА_7

Відповідно до положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції. Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згідно протоколу № 5 від 06 лютого 2017 року загальних зборів членів профспілкової групи ТОВ «ЛАН» (а.с.74-78), за результатами розгляду питання щодо надання попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у звязку із скороченням штату на підприємстві було надано попередню згоду на таке скорочення.

На виконання вимог ч. 3 ст. 43 КЗпП України, згідно якої подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено, ОСОБА_1 01 лютого 2017 року було повідомлено про проведення зборів профспілкової групи ТОВ «ЛАН», що вбачається з копії запрошення за вих. № 1 від 01 лютого 2017 року (а.с.73), яке містить підпис ОСОБА_1 на підтвердження отримання ним запрошення. Крім того, на заяву ОСОБА_1 стосовно надання йому документів, необхідних для підготовки до зборів від 01 лютого 2017 року (а.с.79), профорганізатором ОСОБА_8 були надані всі витребувані документи, що підтверджується листом від 06 лютого 2017 року за № 4. Позивач був присутнім на зборах та отримав копію протоколу (а.с.80).

Згідно наданої копії розрахунково-платіжною відомості (а.с.82) при звільненні ТОВ «ЛАН» провело повний розрахунок з позивачем, а саме ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за період з 01 лютого 2017 року по 16 лютого 2017 року у розмірі 1920 грн. та вихідну допомогу у розмірі 3200 грн.

За скаргами ОСОБА_12 державними інспекторами праці Головного управління держпраці у Запорізькій області в період з 13.01.2016 -16.01.2016 року та 15.02.2017 року було проведено позапланову перевірку щодо дотримання товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАН» законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно відповідних актів перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування Головного управління держпраці у Запорізькій області, під час проведення перевірки в ТОВ «ЛАН» за зверненням ОСОБА_1 порушень законодавства про працю не встановлено. Перевірка проводилася в присутності заявника (а.с.83-114).

Також судом встановлено, що на підставі наказу № 5 від 13 лютого 2017 року (а.с.19) на посаду охоронника згідно поданої 13 лютого 2017 року заяви прийнято ОСОБА_6, в звязку з чим на заяву ОСОБА_1 від 14 лютого 2017 року про переведення його на вказану посаду, йому було відмовлено листом від 15 лютого 2017 року (а.с.18).

Згідно ч. 1 ст. 2 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоровя, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обовязків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не повязаними з характером роботи або умовами її виконання.

Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено у положеннях ч.1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; (п.1); особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; (п.2); працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; (п.3).

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада1992 року № 9 зі змінами, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги про надання роботи працівникові, який вивільняється у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, необхідно виходити з того, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи інша наявна робота.

Відповідно до розяснень, наданих в п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всівакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КзпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України у справі №6-40цс15 від 01 квітня 2015 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачем під час попередження позивача щодо його майбутнього звільнення було запропоновано вакантну посаду охоронника.

В той же час, з наданих суду документів вбачається наявність інших вільних посад на підприємстві протягом періоду з дня попередження про звільнення (1 грудня 20167 року), а також вакансій, які існували на день звільнення ОСОБА_1 (16 лютого 2017 року).

Так, відповідно до наказу директора ТОВ «ЛАН» ОСОБА_4 № 17 від 31 жовтня 2016 року з посади водія ТОВ «ЛАН» звільнено ОСОБА_13 (а.с.145).

Наказом № 18 від 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді бухгалтера ТОВ «ЛАН» на підставі рішення суду (а.с.145).

Наказом № 21 від 15 листопада 2016 року скорочено посаду бухгалтера, виведено зазначену посаду із штатного розпису, затверджено штатний розпис в новій редакції (а.с.146-147).

Наказом № 23 від 15 листопада 2016 року внесено зміни до штатного розпису ТОВ «ЛАН», а саме введено посаду охоронника в кількості одна штатна одиниця (а.с.148). Відповідно до штатного розпису в новій редакції з врахуванням скорочення штату робітників, затвердженого наказом № 24 від 15 листопада 2016 року, вакантними були: посада водія (з урахуванням наказу про звільнення від 31 жовтня 2016 року) та посада охоронника (а.с.148).

Крім того, наказом № 25 від 24 листопада 2016 року звільнено з посад тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 (а.с.149).

Тобто на момент попередження ОСОБА_1 про звільнення згідно наказу від 01 грудня 2016 року № 26, окрім запропонованої посади охоронника були вакантними ще чотири посади, а саме: водія та три посади тракториста.

Наказом № 30 від 30 грудня 2016 року затверджено новий штатний розпис ТОВ «ЛАН» на 2017 рік, яким також передбачені посади трьох трактористів та водія, які виходячи з аналізу досліджених документів, так як і посада охоронника, були вакантними (а.с.151).

Наказом № 33 від 30 грудня 2016 року внесено зміни до штатного розпису, новою редакцією якого передбачено чотири посади тракториста, одного водія та охоронника, які на той час зайнятими не були (а.с.152-153).

Отже, у вказаний період керівництвом підприємства було прийняте рішення про збільшення штату працівників на одну посаду тракториста.

Згідно наказу № 1 від 30 січня 2017 року, на підставі договорів № 0880/9, 0880/10 від 24 січня 2017 року, укладених з Михайлівським районним центром зайнятості, здійснювалось стажування безробітних ОСОБА_14 та ОСОБА_8 за професією тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва (а.с.154), по закінченню якого вказані особи були працевлаштовані до ТОВ «ЛАН» на посаду тракториста з 06 лютого 2017 року по 10 лютого 2017 року згідно строкового договору, що підтверджується наказом № 3 від 03 лютого 2017 року (а.с.154). Наказом № 4 від 10 лютого 2017 року трактористів ОСОБА_14 та ОСОБА_8 звільнено (а.с.155).

Наказом № 5 від 13 лютого 2017 року прийнятий на роботу в ТОВ «ЛАН» з 16 лютого 2017 року ОСОБА_6 на посаду охоронника (а.с.155), тобто до звільнення ОСОБА_1 через скорочення штату працівників наказом № 6 від 15 лютого 2017 року.

Також, 01 березня 2017 року згідно наказу № 7 прийнято на роботу в ТОВ «ЛАН» ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_8 трактористами-машиністами сільськогосподарського виробництва та ОСОБА_16 водієм (а.с.156), а 03 квітня 2017 року ОСОБА_17 трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва згідно наказу № 10, що також свідчить про наявність вакансій на момент звільнення позивача.

Таким чином, аналізуючи штатні розписи і відповідні накази, судом достовірно встановлено, що на ТОВ «Лан» існували вакантні посади водія та трактористів, що не були запропоновані ОСОБА_1, як працівнику, який підлягав скороченню.

Відповідач лише один раз 01 грудня 2016 року, в день повідомлення позивача про наступне звільнення, запропонував йому вакантну посаду охоронника, жодних інших посад, які були вакантними в ТОВ «ЛАН» з 01 грудня 2016 року (день повідомлення позивача про наступне звільнення) по 16 лютого 2017 року (день звільнення позивача) запропоновані ОСОБА_1 не були.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що на товаристві було вирішено, приймати на роботу водія і трактористів сезонно з березня по грудень, відповідно що протоколу загальних зборів № 11 від 27 квітня 2016 року, не приймаються судом, оскільки відповідні зміни у штатний розпис у встановленому порядку не вносилися. Крім того, як встановлено з відповідних наказів, декілька осіб були прийняті на роботу на посаду трактористів і згодом звільнення з роботи у лютого 2017 року (накази № 3 від 3 лютого 2017 року і наказ № 4 від 10 лютого 2017 року), що беззаперечно свідчить про вакантність відповідних посад.

Також судом враховується, що ОСОБА_1 має посвідчення тракториста машиніста серії АА № 781988 від 25 грудня 1991 року, тобто міг претендувати на вакантні посади водія і трактористів.

За таких обставин в суді відповідачем не доведено, що при звільненні позивача, роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу.

Відтак, відповідач свій обовязок передбачений ст.ст. 40 та 49-2 КЗпП не виконав та не запропонував позивачу всі наявні вакантні посади.

Зазначене в повній мірі виявляє протиправність звільнення позивача і не дотримання порядку встановленого для цього Законом.

Таким чином, судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 звільнено без законних підстав, з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 40 і ст. 49-2 КЗпП України, якому у звязку із скороченням штату працівників відповідачем не запропоновано всіх вакантних посад, в звязку з чим порушені права позивача підлягають захистові, а предявлений позов у частині поновлення на попередній роботі задоволенню.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У звязку з вище викладеним, позивач підлягає поновленню на роботі із застосуванням наслідків, передбачених ч. 2 ст. 235 КЗпП України, а саме: з відповідача на користь позивача належить до стягнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні його розміру суд враховує таке:

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Відповідно до довідки № 11 від 28 лютого 2017 року, ОСОБА_1 отримував заробітну плату, зокрема, за грудень 2016 року в сумі 1600 грн. (22 робочих днів) та за січень 2017 року 3200 грн. (22 робочих днів), тому середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 109 грн. 09 коп. (а.с. 21).

Виходячи з наведеного, загальний розмір середнього заробітку за період з 16 лютого 2017 року по 07 червня 2017 року (включно) складає 8072 грн. 66 коп. (109,09 грн. х 74 робочі дні) та підлягає стягненню в повному обсязі з відповідача та користь позивача.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В розясненнях, що містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності, таку моральну шкоду позивачу повинен відшкодувати власник або уповноважений ним орган, законні права якого порушено, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України.

Приймаючи до уваги характер моральних страждань, які заподіяні ОСОБА_9 внаслідок незаконного звільнення з роботи, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи ступінь вини відповідача, яким було прийнято незаконний наказ, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 2000 грн.

Щодо судових витрат позивача, слід зазначити наступне.

Так, позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 640,00 грн., а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, судом задоволені позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в силу положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить до стягнення судовий збір у розмірі 1280 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_5 Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН», третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» ОСОБА_4 № 6 від 15 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН».

Поновити ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8072 грн. (вісім тисяч сімдесят дві) грн. 66 коп. Виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» на користь держави судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_18