УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про повернення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 227 628 грн.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилалася на те, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 травня 2013 року її брата ОСОБА_5 було визнано недієздатним та призначено його дружину ОСОБА_6 його опікуном. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2013 року її також було призначено опікуном ОСОБА_5

Позивачка вказувала, що 16 серпня 2012 року ОСОБА_5 був направлений до Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 на лікування на загальних підставах, а за постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 листопада 2012 року до ОСОБА_5 були застосовані примусові заходи медичного характеру з суворим наглядом.

Після прийняття судом вказаного рішення, ОСОБА_6 добровільно усунулася від виконання покладених на неї обов'язків опікуна, та фактично на протязі трьох років не піклувалася про ОСОБА_5 ні як дружина, ні як його опікун, проте отримувала його пенсію у період з серпня 2012 року по 31 березня 2016 року в розмірі 227 628 грн та весь цей час використовувала її лише на свої потреби.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 добровільно повернути отримані і витрачені на свої потреби кошти у вигляді пенсії відмовляється, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 07 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 відхилено, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного

ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з 20 січня 1979 року до березня 2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому використання відповідачкою пенсії свого чоловіка не суперечить вимогам ст. 61 СК України, відповідно до якої пенсія одержана одним із подружжя і внесена до сімейного бюджету є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; при цьому той факт, що ОСОБА_5 відмовлявся приймати будь-які передачі від дружини-опікуна ОСОБА_6, не є доказом того, що вона не забезпечувала йому необхідних побутових умов, догляду та лікування, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 07 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області

від 08 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович