Справа № 369/434/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/1815/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 18 30.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що за умовами попереднього договору, укладеного 27 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання зобов'язалася укласти договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 зобов'язався купити майно за ціною 324000 грн., у підтвердження свого зобов'язання ним було сплачено кошти в загальному розмірі 47721,80 доларів США. В порушення умов попереднього договору відповідач уклала договори купівлі-продажу з іншою особою, чим унеможливила виконання умов попереднього договору. 16 травня 2016 року ОСОБА_4 уклав із ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_2 Просила стягнути із відповідача на свою користь 2000000 грн., 3 % річних в розмірі 34191,78 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою повернути позовну заяву позивачу для подання до належного суду. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що спір виник між сторонами з приводу виконання цивільно-правового договору, який посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу, як наслідок, місцем виконання зазначеного договору є м. Яремча Івано-Франківської області, відтак справа підсудна Яремчанському міському суду Київської області.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Відповідно до п.п. 41, 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З огляду на викладене, оскільки спір між сторонами виник з приводу виконання попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, суд при вирішенні питання щодо відкриття провадження в справі вірно керувався правилами ст. 114 ЦПК України щодо виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Колегія суддів враховує, що с. Софіївська Борщагівка, в якому знаходиться зазначене нерухоме майно, перебуває в межах територіальної підсудності Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо підсудності спору за місцем виконання договору у м. Яремча Івано-Франківської області, оскільки альтернативна підсудність обирається лише за вибором позивача; із попереднього договору не вбачається, що в ньому зазначено місце його виконання або що він має особливості, через які його можна виконувати лише в певному місці; альтернативна підсудність не повинна застосовуватись, якщо є підстави для застосування виключної підсудності за ст. 114 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Фінагєєв В.О.