АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.10.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що за договором позики від 10.07.2013 відповідач отримав від нього грошові кошти у сумі 4000,00 доларів США, які зобов'язаний був повернути не пізніше 20.07.2013. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2013 з ОСОБА_2 на користь позивача було стягнуто 32257,18 грн. (31971,00 грн. - основний борг, 223,80 грн. - проценти за користування позикою, 61,38 грн. - 3% річних). Вказане рішення суду набрало законної сили 23.10.2014, проте в порядку примусового виконання рішення суду грошові кошти на рахунок позивача в повному обсязі надійшли лише 16.03.2016.

Справа № 753/7801/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/4498/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Оскільки прострочення боржником (відповідачем) грошового зобов'язання мало місце додатково з 29.10.2013 (дати постановлення судового рішення) по 16.03.2016 (дати проведення розрахунку), що складає 868 днів, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача на його користь: суму процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою - 13125,19 грн.; суму 3% річних - 2280,35 грн., суму інфляційного збільшення суми боргу - 25928,48 грн., а всього - 41334,02 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27.10.2016 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28622 грн. 05 коп., судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп., а всього - 29173 грн. 25 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 13125,17 грн. процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою. Ним подана апеляційна скарга, в якій зазначає про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, позивач вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення в частині наведених вимог судом були неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють відносини позики та відповідальність за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ, передбачених ч.1 ст.1048 ЦК України, суд дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для їх стягнення, оскільки в розписці від 10.07.2013 розмір процентів за користування позикою не встановлювався, то стягненню з відповідача за весь період користування позикою підлягають проценти із розрахунку облікової ставки НБУ, в тому числі і за період з моменту ухвалення судового рішення у справі до моменту його фактичного виконання 16.03.2016. Згідно розрахунку, наявного в матеріалах справи, заборгованість відповідача зі сплати процентів за користування позикою із розрахунку облікової ставки НБУ складала 13125,16 грн.

Наведене свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції ст.ст.1048, 1050 ЦК України, які передбачають плату за користування за договором позики та відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи зазначене, позивач просить змінити рішення суду першої інстанції задовольнивши позовні вимоги повністю.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив про її задоволення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат сторонами у справі не оскаржується, а тому перегляду апеляційним судом в цій частині не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою в сумі 13125, 19 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога заявлена без достатніх правових підстав та недоведена позивачем в судовому засідання .

Проте, погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2013 у справі №753/13664/13-ц з ОСОБА_2 (відповідача) на користь ОСОБА_1 (позивача) було стягнуто 32257,18 грн., вказана сума складається з: 31971,00 грн. - сума заборгованості за договором позики від 10.07.2013, 223,80 грн. - проценти за користування позикою, 61,38 грн. - 3% річних (а.с.5-6). Вказане рішення набрало законної сили 23.10.2014 (а.с.9-10).

В порядку примусового виконання рішення суду від 29.10.2013 на рахунок позивача 16.03.2016 надійшли кошти в розмірі 32257,18 грн., що підтверджується наданою позивачем випискою по особовому рахунку від 31.03.2016 (а.с. 14).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягають лише три відсотки річних та інфляційні втрати, оскільки згідно з вищезазначеними правовими нормами на користь позикодавця (позивача) також необхідно стягнути проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки в розписці від 10.07.2013 розмір процентів за користування позикою не встановлювався, стягненню з відповідача за весь період користування позикою підлягають проценти із розрахунку облікової ставки НБУ.

Обрахування суми процентів за користування грошовими коштами за договором позики обчислюється за такою формулою: розмір заборгованості Х днів кількість днів прострочення Х подвійна ставка НБУ /кількість днів у році Х 100 процентів.

Розрахунок наведений позивачем перевірений судом, відповідає обставинам справи і вимогам чинного законодавства та не спростований стороною відповідача.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк в сумі 13125, 19 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, в зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (ст. 309 ЦПК України).

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою з ухваленням нового про задоволення вказаних вимог.

В порядку ст. 88 ЦПК України стяганню з відповідача на користь позивача підлягає і сума судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27.10.2016 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) проценти за користування позикою в розмірі 13125 грн. 19 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 606 грн. 33 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: