10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Тернопільського національного економічного університету, третя особа - Тернопільська міська рада, про визнання права на внесення плати за проживанні у блоці сімейного гуртожитку по ставках квартирної плати (тарифах), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду, зобов'язання здійснити перерахунок квартирної плати, зобов'язання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, стягнення майнових збитків та моральної шкоди,
за зустрічним позовом Тернопільського національного економічного університету до ОСОБА_4 про зобов'язання укласти угоду на проживання в студентському гуртожитку,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до Тернопільського національного економічного університету,
(далі - ТНЕУ), третя особа - Тернопільська міська рада, про визнання права на внесення плати за проживанні у блоці сімейного гуртожитку по ставках квартирної плати (тарифах), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду, зобов'язання здійснити перерахунок квартирної плати, зобов'язання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, стягнення майнових збитків та моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначали, що на законних підставах були вселені та проживають у гуртожитку № 2 ТНЕУ, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, який складається
з двох кімнат, загальною площею 35 кв. м., та перебуває на балансі ТНЕУ. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11 липня
1995 року № 642 гуртожитку надали статусу сімейного.
Зазначали, що відповідач вважає, що займане ними приміщення розраховане на 5 ліжко-місць і неправомірно нараховує їм плату за проживання у гуртожитку виходячи, із вартості одного ліжко-місця у розмірі 165 грн., а тому з вересня 2012 року на вимогу відповідача вноситься плата
Ураховуючи наведене, позивачі просили визнати за ними право на внесення плати за проживання у гуртожитку за ставками квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок оплати за тарифами, установленими для будинку державного та громадського житлового фонду, зобов'язати відповідача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, стягнути з відповідача збитки, пов'язані із переплатою за проживання у гуртожитку та моральну шкоду на користь кожного позивача по 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
У лютому 2015 року ТНЕУ звернувся до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_4 про зобов'язання укласти угоду на проживання в студентському гуртожитку.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 проживають у блоці АДРЕСА_1, які не є працівниками або студентами ТНЕУ. Угоду на проживання у гуртожитку між ОСОБА_4 та ТНЕУ укладено не було, оскільки добровільно укласти таку угоду вона відмовилась.
Ураховуючи наведене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_4 укласти угоду на проживання у студентському гуртожитку АДРЕСА_1 строком на один рік.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року в задоволенні первісного позову відмовлено, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня

2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив

із безпідставності заявлених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у блоці АДРЕСА_1 та займають

5 ліжко-місць.

Вказаний гуртожиток має статус студентського, що підтверджується рішенням господарського суду Тернопільської області від 26 березня

2012 року у справі №15/93/5022-153/2011, яким визнано за державою в особі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України право державної власності на нерухоме майно, що знаходиться на правах оперативного управління ТНЕУ.

З листа Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від

22 листопада 2012 року № 11-18269 щодо підтвердження статусу гуртожитків, вбачається, що гуртожиток № 2 знаходиться на балансі

ТНЕУ та має статус студентського гуртожитку.

В калькуляції витрат за проживання в гуртожитку працівників в розрахунку за одне ліжко-місце за 2011-2015 роки у вартість одного ліжко-місця в гуртожитку в місяць та за рік враховано: витрати на заробітну плату, нарахування на заробітну плату, оплату теплопостачання, оплату за гарячу воду, оплату водопостачання і водовідведення, оплату електроенергії, оплату природного газу, вивіз сміття, дератизація, інші видатки капітального характеру.

Наказом ректора ТНЕУ № 251 від17 червня 2014 року затверджено

у новій редакції вартість проживання в студентських гуртожитках

з 01 вересня 2014 року у розмірі 165 грн в місяць за одне ліжко-місце згідно з калькуляцією. Договір про надання додаткових послуг між сторонами не укладався.

Згідно п. 5.2 Положення про студентський гуртожиток Тернопільського національного економічного університету - конкретний розмір оплати за проживання в гуртожитках установлюється ректором університету і розраховується відповідно до законодавства, тарифів, порядку розрахунків за комунальні послуги залежно від рівня комфортності житла.

Судами встановлено, що позивачі зобов'язані сплачувати за користування гуртожитком плату у розмірі, що затверджена наказом ректора ТНЕУ від 17 червня 2014 року № 251.

Вказаний наказ виданий на підставі Положення про студентський гуртожиток Тернопільськогонаціонального економічного університету, постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року

№ 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти,

що належать до державної та комунальної власності».

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту прав у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 17 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Тернопільського національного економічного університету, третя особа - Тернопільська міська рада, про визнання права на внесення плати за проживанні у блоці сімейного гуртожитку по ставках квартирної плати (тарифах), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду, зобов'язання здійснити перерахунок квартирної плати, зобов'язання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, стягнення майнових збитків та моральної шкоди, за зустрічним позовом Тернопільського національного економічного університету до ОСОБА_4 про зобов'язання укласти угоду на проживання в студентському гуртожитку залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко