справа №619/289/17
провадження №2/619/920/17
ПОВТОРНЕ ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
06 червня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,
Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Ухвалою суду від 04 травня 2017 року скасовано заочне рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 березня 2017 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
У судове засідання 06 червня 2017 року відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка про виклик до суду уповноваженій особі була вручена 12 травня 2017 року.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
У судове засідання позивач ОСОБА_3С не зявилася, її представник ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач у судове засідання не зявився, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно свідоцтва про народження серія І-ВЛ №341981, ОСОБА_3 народилася 14 березня 1997 року, її батьками є: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_7.
Згідно довідки №136 від 08.12.2015 року, ОСОБА_3 навчається в Російській Федерації в Курганському державному університеті, на ІІІ курсі філологічного факультету, денного відділення, за напрямком педагогічна освіта.
Згідно довідки №2481 від 18.08.2016 року, ОСОБА_3, зареєстрована в Харківської області Дергачівському районі в АДРЕСА_1, разом з матірю ОСОБА_5.
Згідно свідоцтва про народження 1-ВЛ №207183, ОСОБА_8 народився 30 серпня 2001 року, його батьками є: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_9.
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.
Пленум Верховного Суду України в п.20 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 роз'яснив судам, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За ч.1 ст.200 ЦПК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про стягнення аліментів з батька на повнолітню дочку, оскільки ОСОБА_3 продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а батько позивача є працездатною особою і може, але не надає матеріальної допомоги.
Пленум Верховного Суду України в п.17 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року роз'яснив судам, що згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Суду не надано належних та допустимих доказів того, в тому числі визначених ст.182 СК України, що відповідач має регулярний дохід. У звязку з цим, суд дійшов висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Як вбачається з наданих відповідачем доказів, проти яких не заперечує позивач, ОСОБА_4 страждає на гіпертонічну хворобу ІІ стадії 3 ступеня та на його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров'я та матеріального становища позивача, суд визначає розмір аліментів в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову.
При цьому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині визначення розміру аліментів не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної людини, щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), необхідно відмовити з наступних мотивів.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Частинами 2 та 3 ст.184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі вимоги ч.2 ст.182 СК України не застосовуються.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць.
Відповідно до ч.3 ст.232 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.3, 208, 209, 212-215, 223-226, 232, 233, 367 ч.1 п.1 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову 27 січня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави 640 гривень судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок