АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

25 травня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року,

встановила:

у жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат в сумі 12 193 грн. на утримання їх спільної дитини - сина ОСОБА_3, 2002 року народження, посилаючись на те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати таку допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів доходів з 13.10.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто додаткові витрати на дитину в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та зарахувати у розмір стягнення аліментів сплачені за період з листопада 2016 р. по лютий 2017 р. , в іншій частині рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та стягнути додаткові витрати на дитину в сумі 12 083 грн. 33 коп. щомісячно, та зобов'язати відповідача перераховувати кошти на рахунок у банку не пізніше 5 числа кожного місяця.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що він шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син ОСОБА_3, який після припинення сімейних відносин у березні 2015 р. проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від надання коштів на утримання сина, позивач просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 17.03.2015 р., а також додаткові витрати, пов'язані із розвитком здібностей сина у розмірі 12 083 грн. 33 коп., що дорівнює 50% від загальної вартості додаткових витрат, починаючи з 17.03.2015 р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів доходів з 13.10.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто додаткові витрати на дитину в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини сторонами по справі не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та її представником не було доведено необхідності стягнення додаткових витрат в означеній сумі, проте, оскільки син сторін займається бальними танцями, що тягне за собою певні періодичні витрати, які сплачуються батьками, визначив суму додаткових витрат в розмірі 2 000 грн.

Однак, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судом першої інстанції не було жодним чином проаналізовано з чого складаються додаткові витрати, про які заявляє позивач, їх обсяг та вартість, чи є вони фактично понесеними чи прогнозованими та визначено як певні періодичні витрати на суму 2 000 грн., хоча при цьому зазначено з посиланням на ч. 4 ст. 60 ЦПК України, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач зазначала, що ці витрати складаються з: оплати телефону та провайдера Інтернету, купівлі нового комп'ютерного обладнання для потреб сина, проведення поточного ремонту та заміну меблів для потреб сина, купівлю обладнання та сплату внесків для занять будь-яким видами спорту, оплату витрат на заняття сина спортивними бальними танцями (щомісячна оплата групових та індивідуальних занять, реєстраційні внески для участі у змаганнях та вартість витрат для супроводжуючих осіб, придбання одягу та взуття для тренувань та виступів у змаганнях), внесення коштів у класну скарбницю, оплату вартості двох подорожей сина під час зимових та літніх канікул та оплату вартості подорожей супроводжуючих осіб, оплату вартості занять із репетиторами, а також вартість навчання сина ОСОБА_3 на підготовчих та професійних курсів, оплата транспортних послуг для пересування сина ОСОБА_3 по місту до місць навчання, тренувань, змагань, місць проведення курсів, оплата медичного страхування та придбання лікарських препаратів у разі хвороби. При цьому позивач зазначила, що ці витрати є фактичними та становлять загальну суму 290 000 грн. на рік. На підтвердження позивач надала «Список прогнозованих витрат», в якому визначила перелік та обсяг витрат, зазначила їх вартість відповідно до пропозицій з інтернет-сайтів та вказала їх загальну вартість в сумі 314 045 грн.

В ході розгляду справи в лютому 2017 р. позивач надала «Розрахунок основних та додаткових витрат сина», де вказала розмір основних витрат - 21 533 грн. 41 коп. та додаткових витрат - 59 709 грн. 49 коп. та додала товарні чеки на придбання різних предметів одягу, оплати в торговельних закладах та мережі громадського харчування за продукти харчування, які мали місце за період з листопада 2016 р., тобто після звернення до суду. Також було надано товарні чеки за червень 2016 р. на придбання кабелів, точильних каменів, автомобільних зарядних пристроїв, захисне скло, акумуляторні батареї, з яких неможливо зробити висновок, що ці речі придбавались для особистого користування сина ОСОБА_3.

Тобто підтвердженими витратами, які фактично були понесені позивачем до дня звернення до суду можуть бути лише товарні чеки на придбання футболок на суму 1 206 грн. (в тому числі одна жіноча) (а/с 218 т. 1) від 02.08.2016 р., чек від 01.08.2016 р. на оплату взуття чоловічого на загальну суму 2 118 грн. (разом із жіночим) (а/с 226 т. 1). Придбання вказаних предметів одягу та взуття не може розглядатись як додаткові витрати на розвиток здібностей дитини чи витрати, викликані іншими особливими обставинами.

Відповідач, заперечуючи проти заявленої вимоги надав до матеріалів справи квитанції щодо оплати комунальних послуг за місцем проживання позивача разом із сином ОСОБА_3, які він здійснював в повному обсязі з березня 2015 р. до часу звернення позивача до суду з даним позовом, касові чеки на оплату за придбання предметів одягу та взуття, як повсякденного, так і для занять танцями, рахунки про оплату відпочинку позивача разом з сином ОСОБА_3 влітку 2016 р. в Албанії, та відпочинок відповідача разом з сином ОСОБА_3 влітку 2016 р. в Греції, Оплата за заняття бальними танцями здійснюється ОСОБА_2 як до жовтня 2016 р., так і протягом розгляду справи в суді (а/с 236, 237 т. 1). Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив в судовому засіданні, що за рахунок ОСОБА_2 перевозив сина ОСОБА_3 на заняття та додому.

Слід зазначити, що оплату послуг телефонного зв'язку та провайдера Інтернет, інших комунальних послуг, проведення поточного ремонту, придбання комп'ютерного обладнання, внесення коштів у класну скарбницю, оплата транспортних послуг для пересування дитини не може розглядатись як витрати на розвиток здібностей дитини.

Питання організації відпочинку дитини має узгоджуватись між батьками, тим більше, якщо це відпочинок за кордоном.

Таким чином, у позивача відсутні підстави стверджувати, що вона несла всі додаткові витрати на заняття сина ОСОБА_3 бальними танцями, іншими видами спорту, організацію його відпочинку до часу звернення до суду. Відповідач не заперечує і надалі нести витрати, пов'язані із заняттям сином бальними танцями та організовувати його відпочинок. Тому підстав для стягнення з відповідача вказаної суми - 12 083 грн. 33 коп. в якості додаткових витрат ні в якості фактично понесених, ні в якості прогнозованих, немає.

Разом з тим, не підлягає задоволенню прохання відповідача щодо зарахування у розмір стягнутих аліментів коштів, які були сплачені за період з листопада 2016 р. по лютий 2017 р., оскільки аліменти були стягнуті судом першої інстанції з дня подачі заяви до суду та у частці від усіх доходів, а вказані кошти можуть бути враховані на стадії виконання рішення суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині стягнення додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цієї вимоги відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 р. скасувати в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову в задоволенні цієї вимоги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/36131/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5265/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.

.