АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/547/17 Номер провадження 22-ц/786/1185/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкіна С.А., Одринської Т.В., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Кременчуцька міська рада Полтавської області як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі, але шлюбні стосунки припинені з жовтня 2015 року, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказувала, що відповідач життям сина не цікавиться, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не сплачує аліменти, звертався до суду з позовом про виключення його як батька з актового запису про народження дитини, але після проведення біологічної експертизи залишив позов без розгляду. Просила суд, позбавити ОСОБА_2батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесенні судові витрати в розмірі 640 грн.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що судом не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилося за участі сторін та їх представників, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 10 квітня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який станом на час вирішення справи розірвано. Сторони проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство. Також судом встановлено, що сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем ОСОБА_3

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2016 року, яке вступило в законну силу, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття починаючи з 26 лютого 2016 року. Також стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_3 кошти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що між сторонами по справі напружені стосунки, які викликані підозрами відповідача, щодо батьківства по відношенню до сина. Із за обставин, що склалися з часу народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відповідач не спілкується з сином, стягнуті судом аліменти на утримання сина сплачує не в повному обсязі, та лише з часу вступу на військову службу у жовтні 2016 року.

Як встановлено судом, вихованням, розвитком та матеріальним утриманням дитини займається виключно позивач ОСОБА_3 Жодні докази на підтвердження того, що відповідач виявляв наміри зустрітися з дитиною, прийняти участь в її розвиткові, вихованні в матеріалах справи відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в судовому засіданні обставини дають всі підстави вважати, що дійсно має місце ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, зокрема, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. При цьому, має місце саме винна поведінка ОСОБА_2 та свідоме нехтування ним своїми обов'язками. В зв'язку з чим, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 15, 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору.

Так, згідно з висновком органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого мотету Кременчуцької міської ради Полтавської області 31 жовтня 2016 року № 1047, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно до малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Надаючи відповідний висновок, орган опіки та піклування зазначив, що враховуючи перебування батька дитини на військовій службі, останній не може виконувати батьківські обов'язки в повному обсязі.

Однак, вказаний висновок органу опіки та піклування, не обґрунтовано не був взятий місцевим судом до уваги. Залишилося поза увагою місцевого суду і той факт, що однією із причин, неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, став конфлікт між сторонами, який виник на фоні їх особистих неприязних стосунків та сумнівів відповідача щодо його батьківства щодо ОСОБА_4 Дані обставини вказують на відсутність винної поведінки відповідача по відношенню до сина, та наявність у позивача інших мотивів для подачі позову, крім захист прав та інтересів малолітньої дитини.

Крім того, місцевим судом, безпідставно відхилено, такі об'єктивні обставини, які впливають на можливість відповідача належним чином виконувати батьківській обов'язки, як проходження останнім військової служби. Це при тому, що згідно даних органу опіки та піклування останній виявляє наміри, щодо спілкування з сином та взятті участі у його вихованні. В той же час судом першої інстанції, передчасно взято до уваги інші обставини, які не містять підтверджень вчинення їх відповідачем свідомо всупереч інтересів сина та по відношенню саме до нього.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання (ст.8 Конвенції).

Згідно пунктів 1,2,3 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав місцевим судом було передчасно зроблено висновок, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків, і що застосований захід впливу відповідає інтересам дитини та обставинам справи. Наявність об'єктивних обставин, що впливають на моральну та фізичну можливість відповідача в повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки, наявність даних про те, що останній має намір змінити своє відношення до даного обов'язку та відсутність беззаперечних даних про те, що такий захист необхідний в інтересах дитини, на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про передчасність застосування до відповідача такого захисту впливу, як позбавлення батьківських прав з підстав заявлених позивачем.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ С.А. Гальонкін /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: