Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року, -

вс т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 жовтня 2007 року у розмірі 25 853 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №б/н, згідно якого позивач надав відповідачу в кредит кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувалася належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач ОСОБА_4 не виконує, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитом, що станом на 30 червня 2015 року становить 25 853 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 жовтня 2007 року в сумі 25 853 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 12 675,57 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 10 838,58 грн; заборгованості за пенею та комісією - 631,56 грн; штраф (фіксована частина) - 5 00,00 грн; штраф (процентна складова) - 1 207,29 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №б/н, згідно якого позивач надав відповідачу в кредит кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

Пунктом 8.6 Умов передбачено, що у випадку порушення Клієнтом строків платежів у будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 відсотків ціни позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань по кредитному договору, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, натомість була ознайомлена лише із заявою про надання кредиту є необґрунтованими, так як із заяви від 24 жовтня 2007 року вбачається, що ОСОБА_4 ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй у письмовому вигляді, що підтверджується її підписом на вказаній заяві.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов