Провадження № 22-ц/783/2368/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача Галицької районної

адміністрації - Ковалишин Н.О., позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2017 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, ОСОБА_4, про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, про демонтаж вентиляції і кондиціонерів,

встановила:

У грудні 2014 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом (а.с.1-2 т.1), в якому просила зобов'язати ОСОБА_5 - співвласника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1, за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги Галицька районна адміністрація обґрунтовувала тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради та знаходиться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг», є пам'яткою культурної спадщини, на дворовому фасаді якого відповідач ОСОБА_5 - співвласник нежитлових приміщень на АДРЕСА_1, самовільно, в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, та Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2002 року №028, із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №833, без дозвільних документів влаштувала витяжну вентиляцію, за що постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації від 09.10.2014 року була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП, і розпорядженням Галицької районної адміністрації №413 від 21.10.2014 року її зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 на вул.Краківській, яке підлягало обов'язковому виконанню, проте відповідачем в добровільному порядку не було виконане, про що складено відповідний акт ЛМКП «Айсберг».

Заявою від 31.03.2015 року (а.с.48 т.1) Галицька районна адміністрація уточнила свої позовні вимоги і просила зобов'язати ОСОБА_5 - співвласника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1, за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію з приміщень на АДРЕСА_1, яка виведена по дворовому фасаду будинку АДРЕСА_1, посилаючись на внесення розпорядженням Галицької районної адміністрації №104 від 23.03.2015 року змін у вказане вище розпорядження №413 від 21.10.2014 року щодо місця розташування самовільно влаштованої витяжної вентиляції, яке було визначено з урахуванням долученого мешканцем квартири АДРЕСА_1 - третьою особою ОСОБА_4 «Експертного висновку визначення геометричних розмірів стінових конструкцій між житловими будинками АДРЕСА_1», розробленого 01.11.2012 року Інститутом проблем надійності машин і споруд на замовлення ОСОБА_4

У вересні 2016 року третя особа ОСОБА_4 звернулась до суду із самостійним позовом (а.с.155-175 т.1), в якому просила зобов'язати відповідача ОСОБА_5 - власника нежитлових приміщень першого поверху та підвалу підприємства ресторанного господарства на АДРЕСА_1, за власні кошти демонтувати зовнішній повітропровід витяжної вентиляції примусового спонукання, самовільно влаштований на стіні, що огороджує житлові кімнати квартир АДРЕСА_1 дворового фасаду сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1, та два самовільно влаштовані кондиціонери на стіні дворового фасаду сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що житловий будинок АДРЕСА_1, в якому знаходиться її квартира №5а, перебуває у віданні Львівської міської ради та знаходиться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг», є пам'яткою архітектури, а відповідач ОСОБА_5, ставши власником нежитлових приміщень, які знаходяться у підвальному та першому поверхах житлового будинку АДРЕСА_1, у квітні 2014 року самовільно переробила існуючу систему витяжної вентиляції та кондиціонерів на більш потужні, у зв'язку з чим з'явився сильний шум, а тому вона (ОСОБА_4В.) та інші мешканці АДРЕСА_1 звертались зі скаргами у Галицьку районну адміністрацію та інші органи.

Крім того, зазначає, що спірні система витяжної вентиляції та кондиціонери підлягають демонтажу, оскільки влаштовані відповідачем самочинно, без отримання необхідних для їх встановлення та переобладнання дозвільних документів, з порушенням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Положення про порядок розміщення у м.Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд на території м.Львова, затвердженого рішенням виконкому від 01.02.2002 року №28 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням виконкому №833 від 09.09.2011 року, оскільки АДРЕСА_1 має статус пам'ятки архітектури, з порушенням вимог Державних будівельних норм щодо розміщення спірної системи витяжної вентиляції та кондиціонерів на фасаді будинку перед вікнами квартир та щодо перевищення допустимого рівня шуму. Позивач також зазначає, що окрім відсутності правових підстав на встановлення спірної вентиляції та кондиціонерів, порушено право мешканців будинку АДРЕСА_1 на безпеку житла та життя.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2017 року обидва позови задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати зовнішній повітропровід витяжної вентиляції примусового спонукання, самовільно влаштований на стіні, що огороджує житлові кімнати квартир АДРЕСА_1 та два самовільно влаштовані на стіні дворового фасаду житлового АДРЕСА_1 кондиціонери.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 243 грн. 60 коп. та 551 грн. 21 коп. в користь ОСОБА_4 - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_5 в особі свого представника - ОСОБА_7, просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів відмовити.

Апелянт зазначає, що позивачі не є власниками будинків АДРЕСА_1 і жоден з них не обґрунтував, в чому саме полягає порушення їхніх прав. Крім того, апелянт зазначає, що в порушення норм процесуального закону суд не дав належної правової оцінки доказам, які були подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не застосував норми ст.61 ЦПК України щодо звільнення від обов'язку доказування обставин у даній справі, які були встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах між тими ж сторонами, які набрали законної сили і мають преюдиційне значення для вирішення даної справи. Зокрема, звертає увагу на те, що цими судовими рішеннями встановлено той факт, що спірна вентиляція вже була наявна станом на 20.03.2007 року, а спірні кондиціонери - у 2010 році, і доказів про те, що вони були змінені та/або переобладнані, або перенесені в інше місце у квітні 2014 року, сторона позивачів не надала. Крім того, зазначає, що судовими рішеннями в адміністративних справах визнані протиправними та скасовані усі розпорядження Галицької районної адміністрації про демонтаж спірних вентиляції та кондиціонерів, в тому числі й на тій підставі, що вони не були влаштовані самочинно і що для їх встановлення чинне на той час законодавство не вимагало необхідності отримання дозволу районної адміністрації, проте, суд першої інстанції по іншому виклав висновки судів у цих справах в оскаржуваному рішенні та дійшов неправильних висновків по суті вирішення спору, застосувавши норми матеріального закону, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Апелянт також вважає необґрунтованими висновки суду щодо задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_4, оскільки вона не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що спірні вентиляція та кондиціонери створюють надмірний шум та небезпеку для її життя та житла. Зазначає, що суд не врахував правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 09.09.2014 року (Справа №3-66гс14), на підтвердження того висновку, що будинки АДРЕСА_1 не набули правового статусу пам'ятки архітектури відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинки АДРЕСА_1 належать до комунальної власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради (а.с.9-13 т.2) і знаходяться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг».

Позивач ОСОБА_4 є мешканкою АДРЕСА_1 на третьому поверсі будинку АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_5 є власником 743/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу загальною площею 151,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 по вул.Краківській у м.Львові на підставі договору дарування, укладеного між нею та ТзОВ «Інтер-Лев» (а.с.44 т.2).

Первинно ці нежитлові приміщення були створені внаслідок виконання ТзОВ «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, УІІ - ІХ, переданих ТзОВ «Інтер-Лев» згідно договору оренди №Г-4145-6 від 06.03.2006 року, укладеного між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, як орендодавцем, та ТзОВ «Інтер-Лев», як орендарем, у відповідності до якого орендодавець на підставі наказу управління комунального майна від 21.02.2006 року №9-А передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 150,5 кв.м., позначені на технічному плані індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, що підтверджується, зокрема, постановами Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 року у справі №5015/5438/11 та від 19.08.2013 року №914/947/13-г (а.с.212-221 т.1) та не заперечується сторонами.

20.03.2007 року ЛМКП «Айсберг» складено акт на прийомку в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва (а.с.211 т.1), в якому зафіксовано факт наявності вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 (з урахуванням експертного висновку від 01.11.2012 року № ІН.04.74.20.32.625 ЕВ - АДРЕСА_1) на АДРЕСА_1, а саме зазначено: «Блок 6. Металевою трубою по дворовому фасаду».

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2012 року у справі №5015/5438/11 (а.с.212-214 т.1), яка набрала законної сили, за ТзОВ «Інтер-Лев» визнано право власності на 672/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які створені внаслідок виконання ТзОВ «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих останньому згідно з договором оренди від 06.03.2006 року № Г-4145-6.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.08.2013 року в справі №914/947/13-г (а.с.218-221 т.1) залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 21.05.2013 року, яким за ТзОВ «Інтер-Лев» визнано право власності ще на 71/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1, які були створені внаслідок виконання ТзОВ «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих останньому згідно з договором оренди від 06.03.2006 року № Г-4145-6.

В подальшому, ці 743/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м, на підставі договору дарування від 18.11.2013 року перейшли у власність відповідача ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.07.2014 року (а.с.44 т.2).

21.10.2014 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження №413 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 на вул. Краківській» (а.с.12 т.1), яким затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол від 07.10.2014 року №34 § 10) (п.1 розпорядження) та зобов'язано ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 (п.2 розпорядження).

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №104 від 23.03.2015 року до вказаного вище розпорядження №413 від 21.10.2014 року внесено зміни і пункт 2 якого викладено в новій редакції, а саме: зобов'язано ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію з приміщень на вул. Краківській, 5, яка виведена по дворовому фасаду (зовнішніх стінах житлових кімнат квартир) будинку АДРЕСА_1 (а.с.49 т.1).

Розпорядження від 23.03.2015 року №104 винесено на підставі «Експертного висновку визначення геометричних розмірів стінових конструкцій між житловими будинками АДРЕСА_1», розробленого 01.11.2012 року Інститутом проблем надійності машин і споруд на замовлення ОСОБА_4 (а.с.24-30 т.1), а не Галицької районної адміністрації, і міжвідомча комісія іншого висновку, ніж той, що був затверджений первинно розпорядженням №413 від 21.10.2014 року, не приймала.

Розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №413 від 21.10.2014 року та №104 від 23.03.2015 року були оскаржені відповідачем ОСОБА_5 до суду в порядку адміністративного судочинства (Справа №461/177/15-а), у зв'язку з чим, ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28.04.2015 року (а.с.79 т.1) провадження в даній цивільній справі за позовом Галицької районної адміністрації до ОСОБА_5 про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній адміністративній справі.

Постановою Галицького районного суду м.Львова (Справа №461/177/15-а) від 05.01.2016 року (а.с.82-89 т.1), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2016 року (а.с.90-97 т.1) та Вищого адміністративного суду України (а.с.115 т.1), вказане вище розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №413 від 21.10.2014 року, із внесеними до нього змінами розпорядженням №104 від 23.03.2015 року, визнано протиправним та скасовано.

Визнаючи незаконними ці розпорядження, адміністративний суд виходив із того, що спірна витяжна вентиляція не була влаштована відповідачем ОСОБА_5, а влаштована попереднім власником нежитлових приміщень ТзОВ «Інтер-Лев» не самочинно, а за наявності документа дозвільного характеру - акту ЛМКП «Айсберг» від 20.03.2007 року на прийомку в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва, яким підтверджено приналежність системи витяжної вентиляції (вентиляційного каналу, «Блок 6. Металевою трубою по дворовому фасаду») ТзОВ «Інтер-Лев» та відповідність цієї системи витяжної вентиляції технічним умовам з допущення їх до експлуатації.

При цьому, адміністративний суд проаналізував норми матеріального закону, на підставі яких дійшов висновку про відсутність ознак самочинності при влаштуванні спірної витяжної вентиляції.

Відповідно до п.п. 2.8.3 Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд (в редакції рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2002 року №28): 2.8. Технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови є: 2.8.1. пристрої та устаткування інженерного забезпечення будинків і транспорту; 2.8.2. пристрої та устаткування засобів зв'язку; 2.8.3. пристрої нічного оформлення та освітлення фасадів будинків; 2.8.4. великі радіоприймальні антени, антени супутникового телебачення; 2.8.5. пристрої і устаткування систем опалення, вентиляції та кондиціонування повітря. 3. Забороняється: 3.1. розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв) перелічених у пунктах 2.8.4, 2.8.5 на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах, стінах будинків і споруд, які знаходяться на території історичної забудови включеної у Список світової спадщини ЮНЕСКО, а також на видимих зі сторони вулиць (площ), фасадах, стінах будинків і споруд- пам'ятках архітектури; 3.2. розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв) з ушкодженням зовнішніх будівельних конструкцій будинків і споруд; 3.3. встановлення без відповідного дозволу: 3.3.1. технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.8.1, 2.8.2, на фасадах, торцевих стінах, зовнішніх будівельних конструкціях будинків і споруд - на всій території міста; 3.3.2 технічних елементів (пристроїв) перелічених у підпунктах 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5 на видимих зі сторони вулиць (площ), фасадах, стінах будинків і споруд - у межах історико-культурної заповідної території м. Львова; 3.3.3. технічних елементів (пристроїв), перелічених у пунктах 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5, на будинках і спорудах- пам'ятках архітектури.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №833 від 09.09.2011 року було внесено зміни до вказаного вище Положення, якими, зокрема, збільшено обсяг заборон та обмежень щодо встановлення технічних елементів (пристроїв).

Так, у відповідності до п.п. 2.1., 3.1., 3.2., 3.3. Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова (в редакції рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року №833): 2.1. Технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови, є: 2.1.1. пристрої та устаткування інженерного забезпечення будинків і транспорту; 2.1.2. пристрої нічного оформлення та освітлення фасадів будинків; 2.1.3. великі радіоприймальні антени, антени супутникового телебачення; 2.1.4. пристрої та устаткування систем опалення, вентиляції і кондиціонування повітря; 2.1.5. пристрої та устаткування для генерації електроенергії. Забороняється: 3.1. Розміщення та встановлення: 3.1.1. Технічних елементів (пристроїв), крім наведених у п. 2.1.2, на усіх фасадах будинків і споруд, які знаходяться на території, включеній до історичної спадщини ЮНЕСКО. 3.1.2. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу, а також на усіх фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд - пам'ятках архітектури. 3.2. Розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв) з ушкодженням зовнішніх будівельних конструкцій будинків і споруд, їх архітектурного декору та скульптурних елементів. 3.3. Встановлення без відповідного дозволу: 3.3.1. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпункті 2.1.1, 2.1.2 на фасадах, торцевих стінах, зовнішніх будівельних конструкціях будинків і споруд - на всій території міста. 3.3.2. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, на невидимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу м. Львова. 3.3.3. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у пунктах 2.1.2, на будинках і спорудах - пам'ятках архітектури.

Визнаючи незаконними названі вище розпорядження Галицької районної адміністрації, адміністративний суд дав правовий аналіз також вказаному вище Положенню про порядок розміщення у м.Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд на території м.Львова, затвердженого рішенням виконкому від 01.02.2002 року №28, в тому числі, із змінами та доповненнями, внесеними до нього рішенням виконкому №833 від 09.09.2011 року, на порушення вимог якого посилається також Галицька районна адміністрація у своєму позові, дійшовши висновку про те, що норми, внесенні в Положення рішенням виконкому №833 від 09.09.2011 року, не можуть бути застосовані, оскільки спірна витяжна вентиляція була уже влаштована станом на 20.03.2007 року.

Окрім того, на підставі правового аналізу нормативних актів, які стосуються охорони культурної спадщини, з урахуванням правового висновку Верховного Суду України в постанові від 09.09.2014 року (Справа №3-66гс14), відповідно до якого об'єкт набуває правового статусу пам'ятки тільки із занесенням до Реєстру у розумінні ст.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (Державного реєстру нерухомих пам'яток України), адміністративним судом було також встановлено, що будинок АДРЕСА_1 не має правового статусу пам'ятки культурної спадщини.

Слід також зазначити, що спірна витяжна вентиляція влаштована на невидимих зі сторони вулиці фасаді (стіні) будинку (дворовому фасаді), а тому відповідно до Положення про порядок розміщення у м.Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд на території м.Львова», затвердженого рішенням виконкому від 01.02.2002 року №28, норми якого слід застосовувати до спірних правовідносин, заборони щодо влаштування спірної вентиляції та необхідності отримання дозволу районної адміністрації на її влаштування в цьому місці передбачено не було.

Отже, факти влаштування спірної витяжної вентиляції ТзОВ «Інтер-Лев» з прийняттям її в експлуатацію 20.03.2007 року та відсутності ознак самочинності при влаштуванні спірної витяжної вентиляції встановлено судовим рішенням у вказаній вище адміністративній справі, яке набрало законної сили, і відповідно до вимог ст.61 ЦПК України ці факти не підлягають доказуванню в даній справі.

Посилання ОСОБА_4 на те, що відповідач ОСОБА_5 переробила влаштовану попереднім власником ТзОВ «Інтер-Лев» систему витяжної вентиляції на нову, більш потужну, є безпідставними, оскільки ні сам позивач Галицька районна адміністрація у своєму позові, ні в своїх розпорядженнях, ні в інших письмових документах, на підставі яких були прийняті розпорядження, про це не зазначала, і належних доказів на підтвердження цієї обставини, або на підтвердження зміни місця знаходження спірної вентиляції в матеріалах справи немає.

В судовому засіданні представник Галицької районної адміністрації підтвердила, що саме у зв'язку із скаргами ОСОБА_4 та інших мешканців АДРЕСА_1 були прийняті розпорядження про демонтаж відповідачем спірної витяжної вентиляції.

Відповідно до листа Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 08.10.2014 року (а.с.9 т1), Управління зазначає, що відповідно до п.4.2 Положення про порядок розміщення у м.Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд на території м.Львова», затвердженого рішенням виконкому від 01.02.2002 року №28, дозволи на розміщення пристроїв і устаткування систем опалення, вентиляції та кондиціонування повітря на фасадах, торцевих стінах, зовнішніх будівельних конструкціях будинків і споруд у межах історико-культурної заповідної території м.Львова надає районна адміністрація, а тому рішення про демонтаж технічного елементу (пристрою) чи його подальше розміщення приймається у формі розпорядження голови районної адміністрації.

Отже, враховуючи наведене й те, що звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про зобов'язання демонтувати спірну витяжну вентиляцію, Галицька районна адміністрація як на підставу своїх вимог посилалась на розпорядження №413 від 21.10.2014 року, із внесенням до нього змін розпорядженням №104 від 23.03.2015 року, які адміністративним судом були визнані незаконними, а також на ті ж самі обставини, яким адміністративний суд давав правову оцінку, визнаючи ці розпорядження незаконними, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Галицької районної адміністрації.

Суд першої інстанції при вирішенні справи в цій частині допустив порушення норм процесуального закону, не застосувавши норму ч.3 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, та застосував норми матеріального закону, які за вказаних вище фактичних обставин справи не підлягали застосуванню до спірних в цій частині правовідносин, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Галицької районної адміністрації до ОСОБА_5 про демонтаж вентиляції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цього позову за безпідставністю з наведених вище мотивів.

Оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню і в частині задоволення позову ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, лише порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

З матеріалів справи встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, а позивач ОСОБА_4 є мешканкою АДРЕСА_1 на третьому поверсі цього будинку.

Будинок АДРЕСА_1 не має торцевої (поперечної) капітальної стіни і прилягає до АДРЕСА_1 тільки повздовжніми стінами, а тому ці два будинки розділяє одна капітальна стіна, яка належить АДРЕСА_1 (а.с.27, 28 т.1).

Спірна витяжна вентиляція знаходиться (влаштована) на зовнішній невидимій з вулиці капітальній стіні дворового фасаду, яка є спільною для АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_1, та виходить у внутрішній двір цих двох будинків (а.с.14, 15, 29, 30 т.1).

Металева конструкція витяжної вентиляції прилягає до зовнішньої (спільної) стіни будинків, в тому числі, й у місці розташування балкону квартири позивача ОСОБА_4, який відмежований від цієї конструкції зовнішньою перегородкою (а.с.20, 29, 30 т.1).

Спірні кондиціонери були влаштовані у 2010 році на зовнішній невидимій з вулиці стіні дворового фасаду житлового АДРЕСА_1 (над входом у будинок в нежитлові приміщення першого поверху з внутрішнього двору) (а.с.20, 28 т.1).

У висновку, який міститься в протоколі №120 від 06.05.2014 року (а.с.67 т.1), на який позивач ОСОБА_4 посилається в обґрунтування своїх вимог, «Про проведення досліджень шумового навантаження та інфразвуку» у житловій кімнаті АДРЕСА_1 (мешканка ОСОБА_8.) в будинку АДРЕСА_1, зазначено, що в житловій кімнаті квартири АДРЕСА_1 на території житлової зони рівні шуму при включеній системі вентиляції кафе-піцерії, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 по вул.Краківській, не перевищують допустимі норми згідно вимог СН 3077-84.

Інших належних та допустимих доказів, які б стосувались предмету доказування в даній справі за позовом ОСОБА_4 та підтверджували перевищення допустимих норм шуму від спірної витяжної вентиляції та/або спірних кондиціонерів, а також доказів, які б підтверджували існування небезпеки для життя та житла позивача ОСОБА_4, в матеріалах справи немає.

За відсутності доказів на підтвердження порушення спірними технічними елементами (пристроями) прав позивача, про які вона вказує в позовній заяві, всі інші доводи не мають правового значення для вирішення її позову по суті, так як в силу вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, лише за наявності факту порушення права позивача, таке підлягає захисту у встановлений законом спосіб, чого не було доведено позивачем в даній справі.

Крім того, правомірність влаштування спірної витяжної вентиляції була підтверджена судовими рішеннями всіх трьох інстанцій у вказаній вище адміністративній справі, а постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2016 року у справі №876/11796/15 за адміністративним позовом ОСОБА_5 (а.с.228-229 т.1) визнано протиправним та скасовано розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 12.02.2015 року №40 «Про демонтаж самовільно влаштованих двох кондиціонерів на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1».

Визнаючи протиправним та скасовуючи вказане вище розпорядження, апеляційний адміністративний суд виходив із того, що оскільки кондиціонери розташовані на невидимому зі сторони вулиці фасаді АДРЕСА_1, який виходить у внутрішній двір, тому відповідно до п.3 Положення про порядок розміщення у м.Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2002 року №28 «Про впорядкування розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах будинків на території м.Львова», для їх встановлення в цій частині будинку дозволу Галицької районної адміністрації не вимагалось. Обов'язковість одержання відповідного дозволу стосувалось лише розміщення технічних елементів (пристроїв) на видимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд, розташованих в межах історико-культурної заповідної території м.Львова.

Таким чином, оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про демонтаж вентиляції та кондиціонерів підлягає скасуванню на підставі п.п.2-4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні цього позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5 про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції та позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про демонтаж вентиляції і кондиціонерів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_9