н/п 2/490/2492/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі головуючого судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації внесків до статутних фондів, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ТОВ «Трейдавтотранс», ТОВ «Інтернаціоналіст»,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просила суд розподілити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, стягнувши з відповідача компенсацію частки внесків до статутного капіталу ТОВ «Трейдавтотранс» та ТОВ «Інтернаціоналіст».

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що за час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі відповідачем було створено товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдавтотранс» та товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернаціоналіст». На даний час сторони не можуть дійти згоди, щодо розподілу майна подружжя, зокрема, внесків до статутного капіталу ТОВ «Трейдавтотранс», внесок до якого складає 18500,00 грн. та до ТОВ «Інтернаціоналіст», внесок до якого складає 300000,00 грн..

Враховуючи викладене, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на її користь компенсацію часток внеску до статутних капіталів, а саме до ТОВ «Трейдавтотранс» у розмірі 9250,00 грн. та до ТОВ «Інтернаціоналіст» у розмірі 150000,00 грн.

Ухвалою суду від 12 серпня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб було залучено ТОВ «Трейдавтотранс» та ТОВ «Інтернаціоналіст».

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували. Свої заперечення вони мотивували тим, що згідно пояснень позивача її вимоги стосуються виплати частини вартості внеску до статутного капіталу двох вищевказаних товариств. При цьому, позивач просить суд стягнути на її користь компенсацію частки внеску до статутних капіталів. Так, позивач вказує, що за спільні сімейні кошти подружжя, було створено вказані товариства. Таким чином, позивач зазначає, що спільні кошти для створення цих товариств використовувались відповідачем з відома та за згодою позивача.

Однак, стягнення компенсації вартості частки коштів, що були внесені до статутного капіталу господарських товариств можлива у випадку, коли спільні сімейні кошти були використані відповідачем всупереч інтересам сім'ї. А у випадку внесення спільних коштів до статутного капіталу господарських товариств в інтересах сім'ї, інше подружжя має право на полову доходу від діяльності таких товариств. Таким чином, оскільки позивач не надала будь-яких доказів, що спільні сімейні кошти були використані всупереч інтересам сім'ї, представники відповідача просили в задоволенні позову відмовити. Крім того, представник відповідача заявив клопотання про застосування до даних вимог наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Представник третьої особи ТОВ «Інтернаціоналіст», проти задоволення позову заперечував, вказав, що оскільки вартість чистих активів товариства станом на 2005 рік була меншою, ніж статутний капітал, вказаний у статуті, то ТОВ «Інтернаціоналіст» оголосило про зменшення статутного капіталу і провело процедуру державної реєстрації зміни розміру статутного капіталу. Так, протоколом № 3 від 13.05.2005 зборів товариства статутний фонд було зменшено до 225 грн. при цьому частка відповідача складала 97,33% у грошовому виразі 219 грн. Вказані зміни внесені до ЄДР. Збільшення розміру статутного капіталу товариства до 300000 грн. відбулося у серпні 2010 року, про що були внесені відні відомості до статуту та ЄДР, внесок було зроблено відповідачем. На цей час шлюб між сторонами вже було розірвано, а тому заявлені позивачем вимоги на сплату їй компенсації у розмірі ? вартості внеску є неправомірними. Враховуючи вищевикладене, просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ТОВ «Трейдавтотранс» в судове засідання не з'явився про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заперечень не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12 липня 1991 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1. Після укладання шлюбу дружина отримала прізвище чоловіка - ОСОБА_5 /т.1 а.с.5/.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 10 березня 2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано /т.1 а.с.241/.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20035331 від 04 лютого 2015 року ОСОБА_5 03 червня 2002 створено товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернаціоналіст", , статутний капітал якого становить 300000 грн. 00 коп. і закінчений формуванням у такому розмірі 05 серпня 2010 року. До ЄДР запис про товариство включений 06 грудня 2005 року. Ці ж дані підтверджені статутом ТОВ "Інтернаціоналіст", зареєстрованим виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 05 серпня 2010 року /т.1 а.с.9-10/.

При створенні товариства ОСОБА_7 було сформовано статутний фонд у розмірі 50000 грн., а інші учасники - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - по 25 000 грн., усі учасник внесли спільне майно, а саме: автомобіль МАЗ 1992 року випуску, причіп марки ОДАЗ, 1986 року випуску, автомобіль МАЗ, 1981 року випуску, причіп ОДАЗ, 1985 року випуску. Вказане майно було передано учасниками товариства до статутного фонду по акту прийому-передачі від 27.05.2002 року, вартість переданого майна була оцінена учасниками у 100000 грн., що становило 50% статутного капіталу. Станом на 2005 рік було змінено склад засновників товариства, товариство оголосило про зменшення статутного капіталу і провело процедуру державної реєстрації зміни розміру статутного капіталу. Так, протоколом №3 від 13.05.2005 року зборів ТОВ "Інтернаціоналіст", статутний фонд зменшено до 225 грн, при цьому частка ОСОБА_7 складала 97,33%, що у грошовому виразі становить 219 грн. Вказані зміни внесені до ЄДР.

Розмір частки ОСОБА_7 в статутному капіталі товариства збільшена до 300000 грн. 05 серпня 2010 року, тобто після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Вказані обставини підтверджується актом прийому передачі від 27.05.2002 року /т.2 а.с. 49/, установчим договором ТОВ "Інтернаціоналіст" /т.2 а.с. 40-44/, Статутом ТОВ "Інтернаціоналіст" /т.2 а.с. 45-52/, протоколом №3 від 13.05.2005 року /т.2 а.с. 53/, витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /т.2 а.с. 62-71/, повідомленням з Центру надання адміністративних послуг /т.2 а.с. 169/.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 20035384 від 04 лютого 2015 року ОСОБА_5 14 листопада 2003 створено товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдавтотранс", , статутний капітал якого становить 18500 грн. 00 коп. і закінчений формуванням 14 листопада 2003 року. До ЄДР запис про товариство включений 08 вересня 2004 року /т.1 а.с.7-8/.

Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, ГК України та Законом України «Про господарські товариства».

За змістом ст.113 ЦК України та ст.1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі ст.115 ЦК України та ст.12 Закону України «Про господарські товариства» господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, згідно роз'яснень, які містяться в п.28 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», статтею 12 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-ХІІ «Про господарські товариства» встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК України якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Виходячи зі змісту ч.2, 3 ст.61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року №6-61цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів.

Як слідує із пояснень представника позивача, кошти, які були внесені ОСОБА_7 до статутного фонду ТОВ "Інтернаціоналіст" та ТОВ "Трейдавтотранс" вносились з відома позивача та в інтересах сім'ї, вказані обставини підтверджують і представники відповідача.

Будь-яких доказів того, що кошти, внесені до статутних капіталів товариств, були використані відповідачем всупереч інтересам сім'ї, позивачем не надано.

Відповідно до ст.ст. 22 та 23 КпШС, які діяли на час створення вищевказаних товариств, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угоди одним з подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Такі ж положення містяться у СК України, так, згідно ч.1,2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За такого, враховуючи вищевикладене, вбачається, що право на компенсацію частки внеску до статутного фонду товариства має позивач тоді, коли такий внесок був здійснений відповідачем всупереч вимогам ст. 65 СК України, тобто, без згоди іншого з подружжя. Якщо ж внесок до статутного фонду товариства здійснено відповідно до вимог ст. 65 СК України, то у позивача виникає право на виплати йому частини одержаних доходів від діяльності товариства.

Суд в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України неодноразово роз'яснював представнику позивача право на звернення до суду із вимогами про поділ частини одержаних доходів від діяльності товариств, однак, представник позивача, вказаним правом не скористалась, та категорично наполягала на стягненні із відповідача компенсації вартості частки вкладу до статутного фонду товариств.

При цьому також не була виконана ухвала суду про визнання обов'язковою явки позивача до суду для з'ясування питання, яким чином були використанні відповідачем спільні кошти при здійсненні внеску до статутних фондів господарських товариств та для роз'яснення права змінити позовні вимоги.

Посилання представника позивача на правову позицію ВСУ, викладену у постанові від 03.06.2015 року №6-38цс15 та у постанові від 19.02.2014 року у справі № 6-5цс14, є безпідставним, оскільки викладений висновок про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства, не суперечить вищевикладеному, а яке саме майнове право набуває позивач залежить від того, яким чином відповідачем були використані спільні кошти, для здійснення внеску до статутного фонду - всупереч ст. 65 СК України, чи ні.

Відповідно до ч.1,2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує, що позивач не позбавлена можливості звернутись до суду із позовом про поділ частини одержаних доходів від діяльності товариств.

Клопотання представників відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання договорів недійсними у зв'язку із їх укладенням всупереч інтересам сім'ї, не підлягає задоволенню, оскільки у провадження суду знаходиться цивільний позов про розподіл майна подружжя, а не про визнання недійсним договорів.

Понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 14, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 61, 63, 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 113, 115 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації внесків до статутних фондів, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя О.В.Мамаєва