Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Ліпатовій К.Г.

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_2 відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до боргових розписок: першої від 04 червня 2012 року відповідач отримав від нього, грошові кошти в сумі 9 000 доларів США, з процентами у розмірі 5% (що складає 5 400 доларів США), з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 червня 2013 року, загальною сумою 14400 доларів США; другої від 01 березня 2013 року відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, з процентами в розмірі 9,5 % (що складає 3 164 доларів США), з кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2014 року, загальною сумою 23 164 доларів США; третьої від 28 березня 2013 року відповідач отримав, грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, з процентами в розмірі 5%, з кінцевим терміном повернення до 28 травня 2013 року, загальною сумою 3 300 доларів США. На даний час зобовязання по борговим розпискам, відповідачем не виконані. Останній платіж на погашення боргу по борговій розписці від 04 червня 2012 року відповідач здійснив 28 грудня 2015 року. Просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 40 864 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на грудень 2016 року складає 1 069 411 грн. та стягнути штрафні санкції за невиконання та прострочення договору позики в розмірі по першій розписці 22 680 доларів США, що еквівалентно 593 535 грн. 60 коп., по другій розписці 10 800 доларів США, що еквівалентно 282 636 грн., всього у розмірі 876 171 грн. 60 коп. Судові витрати покласти на відповідача.

Через канцелярію суду, відповідач подав зустрічну позовну заяву до позивача про визнання договорів позики від 04 червня 2012 року, 01 березня 2013 року та 28 березня 2013 року - удаваним правочином, посилаючись на те, що в кінці 2011 року ОСОБА_2 запропонував вкласти свої кошти в його підприємницьку діяльність з метою спільного отримання прибутку без офіційного оформлення спільної діяльності. Між ними була досягнута домовленість, спільно вкладати кошти у вирощування сільськогосподарської продукції. Від ОСОБА_2, він отримував власноручно зроблені ним розрахунки його витрат, які вони враховували як витрати на спільну діяльність. Кошти від ОСОБА_2 він отримував без розписок, так як між нами існували нормальні ділові стосунки. На спільні кошти ними були придбані посадковий матеріал, добрива, засоби захисту, ПММ, обладнання. Зокрема, ними у квітні 2012 року був придбаний трактор ДТ-75 за 20000 грн. (2500 доларів США - по 1250 доларів США з кожного), факт того, що вони з ОСОБА_2 вели спільну діяльність, підтверджується тим, що переоформлення трактора вони не здійснювали, а забрали його по довіреності, яка була видана на ім'я ОСОБА_2, оригінал довіреності весь час знаходиться у нього. Крім того, спільне використання коштів підтверджується численними розрахунками, які власноручно виконував ОСОБА_2 на своїх службових паперах, що свідчить про те, що отримані від нього кошти він не брав в борг і не використовував на власні треби, а вкладав у спільне виробництво. У червні 2012 року ОСОБА_2 попросив написати йому розписку, за якою він зобовязався повернути йому до 04 червня 2013 року 14400 доларів США, так як внаслідок несприятливих погодних умов, отримати належного урожаю, зібрати його та зберегти, не вдалося, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед усіма кредиторами. ОСОБА_2, з розумінням поставившись до вказаної ситуації, у березні 2013 року погодився здійснити додаткові вкладення у спільну діяльність в межах 5000 доларів США, але вже вимагав відразу видачі йому розписок з гарантованим обов'язком виплати йому вкладених коштів та прибутків у вигляді процентів. При цьому, між ними була досягнута домовленість про те, що сума 14400 доларів США за розпискою від 04 червня 2012 буде врахована в новій розписці і строк повернення збільшеної суми вкладень ОСОБА_2 відтерміновується до 01 березня 2014 року. На підставі досягнутих домовленостей ним 01 березня 2013 року була надана нова розписка про отримання від ОСОБА_2 20000 доларів США із зобовязанням виплати прибутку в сумі 3 164 доларів США. У кінці березня 2013 року вони знову вимушені були здійснити спільні вкладення в господарську діяльність, про що ним була написана ОСОБА_2 розписка на отримання від нього 3000 доларів США із зобов'язанням виплати йому у строк до 28 травня 2013 року по 150 доларів США - доходу за кожний місяць. Відсутність належного врожаю протягом 2013-2014 років не дала можливості отримати прибутків від спільної діяльності. Не отримавши очікуваних прибутків ОСОБА_2 став вимагати повернути йому всі вкладені ним кошти, з нарахованими відсотками без ніякого врахування понесених спільно витрат, які вже неможливо було відшкодувати. Не бажаючи йти на компроміс та здійснити взаємозвірку та розрахунки результатів їхньої спільної діяльності ОСОБА_2 намагається приховати свої наміри щодо отримання доходів від господарської діяльності без сплати будь-яких податків та ухиляється від узгодження взаємних відносин щодо розподілу спільних вкладів. Вказане позбавляє його можливості визначити розмір належних ОСОБА_2 виплат, а також шляхів та джерел їх виплати. Просить суд визнати договір позики, укладений між ним та ОСОБА_2 на підставі розписок про отримання коштів від 04 червня 2012 року, 01 березня 2013 року, 28 березня 2013 року, удаваним правочином, який вчинений ними для приховання іншого правочину - договору спільної діяльності та зобовязати ОСОБА_2 здійснити з ним розрахунки.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом заявив клопотання про збільшення позовних та просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики відповідно до умов указаних у розписках, з урахуванням індексу інфляції, з застосуванням до боржника штрафних санкцій за невиконання умов указаних у розписці, у розмірі 3 101 985 грн. 88 коп, збільшені позовні вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання удаваним правочином, договори позики укладені між ними на підставі розписок від 04 червня 2012 року, 01 березня 2013 року, 28 березня 2013 року, посилається на безпідставне звинувачення на його адресу, щодо приховування від суду дійсних відносин які склалися між ними та обставин написання зазначених розписок. ОСОБА_3 вказав на те, що з кінця 2011 року до кінця 2016 року він вів з ним, спільну підприємницьку діяльність, однак, вказані вище обставини не можуть бути підставою для задоволення його позову, оскільки окрім надуманих обставин, він не надав будь-яких письмових правочинів, зокрема договору про спільну діяльність. Вказав, що ОСОБА_3 знає близько 20 років. Приблизно з 2005 року до 2010 року, тобто протягом пяти років, ОСОБА_3 мотивуючи скрутне матеріальне становище, декілька разів звертався до нього з проханням позичити або допомогти знайти в кого можна позичити грошові кошти. Вперше до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому грошові кошти на особисті потреби в 2011 році. Враховуючи, що він добре знав його і на той час знав у кого можна було взяти у борг певну суму грошей на короткий термін, він погодився перепозичити йому 3 000 доларів США, на два місяці за умови повернення зазначеної вище суми до 28 жовтня 2011 року зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 5% від суми позики щомісячно. Саме на цих умовах вони і уклали усний договір позики. У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся з проханням відтермінувати на пів року повернення зазначених вище коштів, на тих же умовах щодо сплати відсотків. У травні 2012 року ОСОБА_3 знов попросив його про відтермінування повернення боргу, що він в свою чергу погодив з кредитором. Відсотки по даному борговому зобовязанню ОСОБА_3 платив завжди вчасно. Кошти у всіх випадках брались ОСОБА_3 на погашення кредиту в банку по вантажному автомобілю Хюндай, який був ним придбаний на особисті потреби. У січні 2013 року ОСОБА_3 перестав віддавати борг, саме тоді він вирішив взяти з нього розписки, тобто усі розписки на отримання ОСОБА_3 боргу в сумах 3 000 доларів США, 9 000 доларів США та 20 000 доларів США були складені фактично в один день, а саме 28 березня 2013 року. Борг в сумі 3 000 доларів США, 9 000 доларів США для ОСОБА_3 він брав у своїх знайомих, тому вони давали їх під відсотки, а 20 000 доларів США він позичав свої, тому при поверненні їх відповідачем враховує лише розмір інфляції. Указані кошти ОСОБА_3 позичав на розвиток власного бізнесу, за рахунок власних коштів та на його прохання, він заключив договори оренди земельних паїв з людьми та провів всю процедуру оформлення близько на 80 га. землі на ФОП ОСОБА_3 на що витратив близько 12 000 грн., купив та відремонтував трактор ДТ 75 який передав йому для роботи, однак кошти від прибутку жодного разу він не отримував, а допомагав на прохання ОСОБА_3, як товариш та юрист за освітою. ОСОБА_3 свої зобовязання щодо повернення коштів, згідно розписок, на даний час не виконав, гроші йому не повернув, відсотки по своїх боргових зобовязаннях взагалі не сплачує з січня 2016 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні збільшені позовні вимоги не визнав, зустрічний позов підтримав та пояснив, що у нього було багато землі на якій він вирощував сільськогосподарську продукцію. Після звільнення ОСОБА_2 зі служби, він повідомив, що у нього були кошти у розмірі 20 000 доларів США, які він хоче вкласти у бізнес. Зробивши розрахунок, домовившись кошти від доходу поділити 50х50, визначивши скільки і на що потрібно коштів, вони вирішили розпочати спільну діяльність. Оскільки ОСОБА_2 юрист, він займався документами, він оформляв документи на земельні ділянки, на сіножать 60 га та ріллю 70 га. Однак, вказану ділянку землі, яку він взяв в оренду не можливо було використовувати, так як сіножать не можна було розорювати, у них залишилось лише 70 га землі, тому дохід від взятої ділянки землі отримати не вдалося. Трактор, який їм знадобився для роботи, вони придбали разом, а саме 10000 грн. його та 10000 грн. ОСОБА_2, солярку на обробку землі ОСОБА_2 купував за свої кошти, а засоби захисту урожаю він купував сам. Під час збирання урожаю ОСОБА_2 ремонтувалася несправна техніка, а саме трактор та комбайн, витрати на які ним були записані у розрахунках. У звязку з погодними умовами їм не вдалося зібрати урожай повністю, а ту частину уражаю, що зібрали помістили у підвальне приміщення, яке як виявилось згодом протікало. Коли почалась відлига, урожай почав псуватись, гнити. 13 лютого 2013 року коли урожай пропав, ОСОБА_2 запропонував написати розписки. Витрати витрачені ним на оформлення документів складали 19 199 доларів США, однак зробивши власні розрахунки, ОСОБА_2 не погодився з ними. 04 липня 2012 року ним була написана перша розписка на суму 14400 доларів США, за придбання ОСОБА_2 комбайна, 28 березня 2013 року, коли позивач повідомив, що виходить з бізнесу, ним була написана друга розписка на суму 19199 доларів США, по поточним розрахункам ОСОБА_2, третя розписка на суму 3000 доларів США, дана ним 01 березня 2013 року, за придбання трактора, який вони придбали у 2012 році та витратили на нього по 10000 грн. кожним. Написавши розписки, він зробив свої розрахунки, однак ОСОБА_2 з ними не погодився і відмовився їх враховувати. Наявності боргу перед ОСОБА_2 він не заперечує, як і той факт, що з доходу ОСОБА_2 коштів не сплачував, бо все вкладав у діяльність, але на даний час спільно витрачені кошти частково перебувають в придбаному товарі, обладнанні, а тому повернення йому коштів, вкладених у спільну діяльність, можливе тільки після проведення належних розрахунків. Реалізацією техніки займався ОСОБА_2, яку він продавав через інтернет. Просить суд відмовити у задоволенні позову та визнати договір позики, укладений між ним та ОСОБА_2 на підставі розписок про отримання коштів від 04 червня 2012 року, 01 березня 2013 року, 28 березня 2013 року, удаваним правочином. Також, просить застосувати строк позовної давності до першої розписки, який сплив 04 червня 2015 року.

Суд заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписок складених відповідачем від 04 червня 2012 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 9 000 доларів США, з процентами у розмірі 5% (що складає 5 400 доларів США), з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 червня 2013 року, загальною сумою 14400 доларів США; 01 березня 2013 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, з процентами в розмірі 9,5 % (що складає 3 164 доларів США), з кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2014 року, загальною сумою 23 164 доларів США; 28 березня 2013 року відповідач отримав, грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, з процентами в розмірі 5%, з кінцевим терміном повернення до 28 травня 2013 року, загальною сумою 3 300 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка сама по собі не є договором позики, але підтверджує, що такий договір мав місце.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.

За таких обставин відповідач зобовязаний повернути суму позики позивачу. Позика вважається повернутою в момент повернення грошової суми, що позичалася, позикодавцеві.

Згідно ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно розписок наданих у судовому засіданні від 04 червня 2012 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 9 000 доларів США, з процентами у розмірі 5% (що складає 5 400 доларів США), з кінцевим терміном повернення не пізніше 04 червня 2013 року, загальною сумою 14400 доларів США; 01 березня 2013 року відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, з процентами в розмірі 9,5 % (що складає 3 164 доларів США), з кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2014 року, загальною сумою 23 164 доларів США; 28 березня 2013 року відповідач отримав, грошові кошти в сумі 3 000 доларів США, з процентами в розмірі 5%, з кінцевим терміном повернення до 28 травня 2013 року, загальною сумою 3 300 доларів США.

До даного часу відповідач суму позики позивачу не повернув.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно розрахунку позивача за первісним позовом, сума боргу відповідача за первісним позовом за договором позики складається: з боргу у розмірі 14 400 доларів США, згідно розписки від 04 липня 2012 року, боргу у розмірі 23 164 доларів США, згідно розписки від 01 березня 2013 року, боргу у розмірі 6 000 доларів США, згідно розписки від 28 березня 2013 року, загальна сума боргу становить 43 564 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 10 квітня 2017 року (100 доларів США 2697,3995 грн.), становить 1 174 921 грн. 08 коп.; штрафних санкції за невиконання та прострочення договору згідно розписки від 04 липня 2012 року 24 840 доларів США, розписки від 01 березня 2013 року 12 400 доларів США, загальною сумою 37240 доларів США, що еквівалентно 1 004 362 грн. 80 коп.; інфляційних витратзгідно розписки від 04 липня 2012 року 15 254 доларів США, що еквівалентно 411 388 грн., згідно розписки від 01 березня 2013 року 18 958 доларів США, що еквівалентно 511 314 грн., загальною сумою 922 702 грн., тобто сума боргу відповідача перед позивачем становить 3 101 985 грн. 88 коп.

Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача втрати від інфляції з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення суми боргу, однак згідно постанови № 14 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні), оскільки позивачем надавався борг відповідачу у іноземній валюті, а саме у доларах США, відповідно індекс інфляції не сплачується. Тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення задоволенню не підлягає.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне, згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено з пояснень, даних відповідачем за первісним позовом, ОСОБА_2 не вимагав повернення коштів окремо за розпискою від 04 червня 2012 року, оскільки розраховував на запевнення відповідача за первісним позовом щодо повернення боргу в найближчий час, за таких обставин суд вважає що строк позовної давності за розпискою від 04 червня 2012 року сплив 04 червня 2015 року, оскільки позивачем за первісним позовом не наведено доказів того, що виплати здійснені відповідачем у 2015 році, були вчинені на виконання розписки від 04 червня 2012 року, тому вимога позивача за первісним позовом, щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики від 04 червня 2012 року у сумі від 14400 доларів США задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, сума боргу відповідача за первісним позовом перед позивачем складається з суми позики згідно розписок від 01 березня 2013 року та 28 березня 2013 року, відсотків за користування позикою зазначених у розписках та штрафних санкцій за прострочення боргового зобовязання.

Згідно зі ст. 99 Конституції України і Указом Президента України від 25 серпня 1996 № 762/96 «Про грошову реформу в Україні» грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача кошти у гривневому еквіваленті, за договором позики від 01 березня 2013 року на суму 20 000 доларів США, що складає 527800 грн.(по курсу 26 грн. 39 коп. за 1 долар США, станом на день ухвалення судового рішення), відсотки за користування позикою 3164 долари США, що еквівалентно 83497 грн. 96 коп., штрафні санкції у розмірі 12400 доларів США, що еквівалентно 327236 грн.; за договором позики від 28 березня 2013 року на суму 3000 доларів США, що еквівалентно 79170 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 79170 грн.

Як зазначив відповідач за первісним позовом у судовому засіданні у своїх поясненнях боргові розписки були складені ним на прохання позивача відповідно до його розрахунків. Кошти від позивача він отримував у різні періоди та різними сумами без розписок про їх отримання, так як вказані кошти витрачались на спільну діяльність та не заперечив проти того, що ніякого письмового договору щодо ведення з позивачем спільної діяльності вони не укладали.

У свою чергу позивач за первісним позовом не заперечував проти того, що допомагав відповідачу на його прохання заключити договір оренди землі з власниками паїв, для ведення підприємницької діяльності, однак заперечив факт існування між ними спільної діяльності, вказавши, що хоча відповідач неодноразово схиляв його до співпраці з ним, ділових відносин між ними не існувало, прибутку від вказаної діяльності він жодного разу не отримував, кошти відповідачу, надавалися ним для погашення кредитів.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Оскільки договір про спільну діяльність між сторонами у письмовій формі не укладався, а сам позивач за первісним позовом заперечує ведення спільної діяльності з відповідачем, обидві сторони визнали, що позивач за зустрічним позовом жодного разу не ділив дохід з відповідачем за зустрічним позовом, суд вбачає наявність боргу відповідача перед позивачем, який випливає з договорів позики, підтвердженими розписками.

Згідно інформації Черкаської обєднаної ДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області № 8057/23-25-08-014 від 15 грудня 2016 року, відповідач за первісним позовом зареєстрований, як фізична особа-підприємець Черкаським районним управлінням юстиції 09 січня 2004 року та взятий на облік Черкаською ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області 13 січня 2004 року.

За таких обставин, саме позивач за зустрічним позовом повинен сплачувати відповідні податки у разі здійснення спільної діяльності з фізичною особою. Однак, у судовому засіданні не надано таких доказів, як і не надано доказів на підтвердження факту укладення між сторонами договору про спільну діяльність, його умов, виконання взаємних зобов'язань, погодженого сторонами розрахунку суми боргу, тому у задоволенні зустрічного позову щодо визнання договору позики укладеного між ними удаваним правочином, необхідно відмовити.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

Частинами першою і другою ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Встановлено, що правову допомогу позивачу надавав адвокат ОСОБА_4, який згідно договору про правову допомогу від 14 грудня 2016 року, отримав від нього гонорар, за надання правової допомоги, у розмірі 1300 грн., про що зазначено у самому договорі, однак доказів на підтвердження належного оформлення витрат на правову допомогу та відповідних квитанції позивачем не надано. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Суд вважає, не доведеними та не підтвердженими документально, витрати на правову допомогу понесені позивачем за первісним позовом.

Крім того, квитанція про оплату банківських послуг за сплату судового збору не є документом, що підтверджує судові витрати, оскільки це плата за послуги банку, тому у стягненні таких витрат з відповідача за первісним позовом належить відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість: - за договором позики від 01 березня 2013 року: - неповернуту позику у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно станом на день ухвалення судового рішення згідно курсу НБУ (26 грн.39коп. за 1 долар США) 527800 грн; відсотки за користування позикою 3164 долари США, що еквівалентно 83497 грн. 96 коп., штрафні санкції у розмірі 12400 доларів США, що еквівалентно 327236 грн.; - за договором позики від 28 березня 2013 року: - неповернуту позику у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 79170 грн., відсотки за користування позикою у розмірі 3000 доларів США, що еквівалентно 79170 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду у розмірі 6890 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: ОСОБА_1