Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
____________________________________________________________________________________________________________________________Єдиний унікальний номер310/7255/16-ц Головуючий у 1 інстанції Троценко Т. А.
Номер провадження 22-ц/778/1445/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання житлового будинку особистою власністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 07 червня 2008 року по 27 липня 2016 року вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого придбали житловий будинок за таких обставин.

У звязку з відсутність грошових коштів на купівлю житла, відмовою Банків у наданні йому кредиту внаслідок поганої кредитної історії, він звернувся до свого батька ОСОБА_7 з проханням подарувати йому кошти для придбання будинку № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області. Батько погодився, звернувся до ПАТ «ВТБ Банк», отримав гроші у кредит, частину яких 42 500 грн. він пожертвував на придбання будинку, про що 26 січня 2014 року між ними було укладено договір пожертвування грошових коштів.

Він належним чином виконав цей договір, 27 січня 2014 року за договором купівлі продажу придбав житло, договір був посвідчений приватним нотаріусом Шахтарського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий номер 163.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року вказаний договір пожертвування грошових коштів визнаний припиненим у звязку з його виконанням.

Оскільки договір пожертвування є різновидом договору дарування, то будинок, хоча і був придбаний під час зареєстрованого шлюбу, є його особистою власністю.

Просив визнати житловий будинок № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області особистою власністю його, ОСОБА_5

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом попередньої інстанції встановлено, що 07 червня 2008 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджено копіює свідоцтва про шлюб.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

27 січня 2014 року на імя ОСОБА_5 за договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Шахтарського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий номер 163 було придбано житловий будинок № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області, який позивач просив визнати його особистою власністю.

Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Обґрунтовуючи той факт, що гроші на купівлю житлового будинку належали йому особисто, позивач надав докази у вигляді договору пожертвування грошових коштів, укладеного між ним та його батьком 26 січня 2014 року, за умовами якого пожертвувач ОСОБА_7 безоплатно передав обдаровуваному ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 42 500 грн. на купівлю житлового будинку № 22 по вул. Куйбишева в м. Шахтарську Донецької області.

Рішенням Комінтернівського району м. Харкова договір пожертви визнано припиненим.

Позивач вважав договір пожертви різновидом договору дарування, і просив застосувати наслідки, передбачені ст. 57 СК України, визнати житловий будинок його особистою власністю.

Суд вірно зазначив, що згідно ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що той факт, що договір пожертви був за рішенням суду припинений, при ухваленні якого відповідач у цій справі участі не брала, ніяким чином не підтверджує наявність права особистою власності позивача на житловий будинок.

В справі відсутні докази, що зазначений договір пожертви був укладений не в інтересах сімї, окрім цього відсутні беззаперечні докази, що саме вказані кошти отримані позивачем від батька були витрачені на придбання житла, а не кошти з сімейного бюджету.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що в справі відсутні достатні та допустимі докази, що спірний будинок не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підставу своїх доводів, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: