Справа № 487/6737/15-ц
Провадження № 4-с/487/41/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючий - суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Попович В.Б., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дій державного виконавця протизаконними, скасування рішення державного виконавця про повернення виконавчого документу без виконання, -

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2017 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якій він просив скасувати рішення державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області Бутенко А. В., оформлене повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання від 24.03.2017 року, яким повернуто без виконання виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2-др/487/1/2017від 21.02.2017 року на суму стягнення 1653,60 грн. на підставі додаткового рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.01.2017 року по справі №487/67/37/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми на яку зменшено страхове відшкодування. Крім того, просив зобовязати Заводський ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області прийняти до виконання виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2-др/487/1 /2017 від 21.02.2017 р., на суму стягнення 1 653,60 грн. на підставі додаткового рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.01.2017 року по справі №487/67/37/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми на яку зменшено страхове відшкодування. Також просив скасувати рішення державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаєва у Миколаївській області ОСОБА_3, оформлене повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання від 24.03.2017 року, яким повернуто без виконання виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2/487/186/2016 від 21.02.2017 p., на суму стягнення 12 132,05 грн. на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2016 р. по справі 487/67/37/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, на яку зменшено страхове відшкодування. Також просив зобовязати Заводський ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області прийняти до виконання виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2/487/186/2016 від 21.02.2017 p., на суму стягнення 12 132,05 грн. на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2016 р. по справі 487/67/37/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми на яку зменшено страхове відшкодування.

В обґрунтування вимог скарги зазначив, що 30.03.2017 року отримав два рішення державного виконавця Заводського ВДВС ОСОБА_3 від 24.03.2017 року, якими повернуто виконавчі документи стягувану без прийняття до виконання з підстав відсутності у виконавчих документах ідентифікаційного коду боржника, що передбачено п.6 ч.4 ст. 4 Закону України « Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови виконавцем у відкритті виконавчого провадження, оскільки такі дії порушують ст.. 129-1 Конституції України з приводу обовязковості виконання судових рішень, а також порушують права стягувача, просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про дату розгляду скарги був повідомлений своєчасно і належним чином.

До судового засідання представник скаржника ОСОБА_4 не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розгляд скарги проводити за її відсутності, вимоги, що викладені у скарзі підтримала повністю.

До судового засідання державний виконавець Заводського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 не зявилась, надали до суду заперечення проти скарги, в якому вказали, що вимоги, викладені у скарзі ОСОБА_1 не визнають повністю. В обґрунтування заперечень вказали, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків). Відповідно, у випадку не зазначення у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків), державний виконавець, в силу імперативної норми п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний такий виконавчий документ повернути стягувачу без прийняття до виконання. Водночас, за умовами ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. Доводи скарги про те, що державний виконавець відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» має право, з метою захисту інтересів стягувана, одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну не спростовують підстав з яких виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання, оскільки такі повноваження використовуються державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, а не до вирішення питання про відкриття виконавчого провадження. Крім того, вказали, що посилання скаржника на правову позицію ВСУ висловлену в постанові від 21.05.2014 №6-45цс14 не може бути враховано, оскільки зазначена позиція сформована виходячи із аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV. який втратив чинність 05.10.2016 у звязку з набранням чинності Законом України «Про виконавче провадження» 1404-VI11 в межах якого вчинено оскаржувані дії. У задоволенні скарги просили відмовити.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи №2/487/186/16 та матеріали скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

За правилами ст.ст.1,5 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (з наступними змінами і доповненнями та в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIIIПримусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму, на яку зменшено страхове відшкодування у розмірі 12 132,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на оплату судової експертизи у розмірі 1 105,92 грн.

Судове рішення в апеляційній інстанції не переглядалось та набрало законної сили.

Додатковим рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.01.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1653, 60 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі вказаного рішення суду від 13 грудня 2016 року та додаткового рішення суду від 13.01.2017 року Заводським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчі листи.

Згідно повідомлення Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.03.2017 року виконавчий лист №2/487/186/2016, виданий 21.02.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 14 481,57 грн. повернуто стягувачу без прийняття до виконання у звязку із тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст.. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний номер боржника фізичної особи.

Згідно повідомлення Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24.03.2017 року виконавчий лист №2-др/487/1/2017, виданий 21.02.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1653,60 грн. повернуто стягувачу без прийняття до виконання у звязку із тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст.. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі відсутній ідентифікаційний номер боржника фізичної особи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

Пунктом 6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Проте, згідно п. 3 ч.3 ст. 18 "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника, яку стягувач не може отримати в силу того, що ця інформація є конфіденційною, та наявність можливості отримати таку інформацію державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, дає підстави дійти висновку, що що відсутність у виконавчому листі певних конфіденційних даних про особу боржника (ідентифікаційного номеру або даних про номер та серію паспорту) не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України при розгляді справи №6-45цс14.

Доводи представника відділу ДВС, що правову позицію ВСУ висловлену в постанові від 21.05.2014 №6-45цс14 не може бути враховано, з тих підстав, що вона сформована виходячи із аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016, судом не приймаються до уваги, оскільки правове регулювання вимог до виконавчого листа, інформації, яка повинна в ньому повинна міститись, наслідків відсутності в ньому конфіденційної інформації і можливість у державного виконавця її отримати, - у Законах України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. та №1404-VIII від 02.06.2016р. ідентичні.

Встановлені судом обставини є підставою для задоволення скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. 383-385 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області Бутенко А. В. по поверненню без виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва №2/487/186/2016 від 21.02.2017 p., яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму, на яку зменшено страхове відшкодування у розмірі 12 132,05 грн., суму завданої моральної шкоди у розмірі 1000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на оплату судової експертизи у розмірі 1 105,92 грн.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення від 24.03.2017р. державного виконавця Бутенко А.В. про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа №2/487/186/2016 від 21.02.2017 pоку, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму, на яку зменшено страхове відшкодування у розмірі 12 132,05 грн., суму завданої моральної шкоди у розмірі 1000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на оплату судової експертизи у розмірі 1 105,92 грн. та зобов'язати Заводський ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області прийняти до виконання вказаний виконавчий лист.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області Бутенко А. В. по поверненню 24.03.2017 року без виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва №2-др/487/1/2017 від 21.02.2017 p., яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 1653,60 грн.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення від 24.03.2017р. державного виконавця Бутенко А.В. про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа №2/487/186/2016 від 21.02.2017 pоку, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 1653,60 грн., та зобов'язати Заводський ВДВС ГТУЮ в Миколаївській області прийняти до виконання виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2-др/487/1/2017 від 21.02.2017 pоку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 5 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час її проголошення - в той же строк з дня отримання її копії.

Суддя Біцюк А.В.