АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №753/9947/16-ц Головуючий у 1 інстанції Леонтюк Л.К.
Апеляційне провадження №22-ц/796/4503/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2006 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 460тис. доларів США для укладення договору оренди землі площею 10га між компаніями «Недачін і К» та ІААН ОСОБА_6, а 26 січня 2008 року - 500тис. доларів США для оформлення відмови Інституту садівництва від земельної ділянки площею (+) - (-) до 10га на користь підприємств «Недачін і К» і «Просистем ЛТД».

Також установлено, що 02.08.2011 за заявою ОСОБА_4 з приводу незаконних дій ОСОБА_5 слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками скоєння злочину, передбаченого ст.190 ч.2 КК України.

22.12.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001649 внесено відомості про те, що у провадженні слідчого відділу Деснянського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, досудове розслідування триває, жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено.

Виходячи з того, що факт укладення між сторонами договору позики недоведений, а надані позивачем на підтвердження його вимог розписки не підтверджують факту передання позивачем позики відповідачу, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю та безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній доводів. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з'явився, заяв та клопотань не надіслав, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Позивач звернувся до суду у травні 2016 року з позовом, яким просив стягнути з відповідача передані йому кошти для вчинення певних дій у зв'язку з тим, що такі дії відповідач не вчинив, а гроші не повернув.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно керувався нормами цивільного права, що регулюють правовідносини за договором позики, адже ні зміст позовної заяви, ні зміст наданих позивачем на підтвердження своїх вимог доказів, ні обставини, на які позивач посилався в обгрунтування позову, не дають підстав уважати, що ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.

Відповідно до ст.214 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд вирішує, чи мали місце обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і якими доказами вони підтверджуються, чи є інші факти і обставини, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин і якими нормами права такі правовідносини регулюються, в залежності від чого вирішує наявність чи відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

В порушення регламентованого вказаною нормою процесуального закону порядку ухвалення рішення суд першої інстанції не виконав усі вимоги цивільного судочинства, невірно визначився із характером спірних правовідносин, що призвело до застосування не тих норм матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ст.309 ЦПК України зазначені обставини є підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Підставами позову є обставини, на які сторона посилається в обгрунтування своїх вимог, а не норми закону, на які вона при цьому посилається.

В обгрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів, позивач посилався на такі обставини і докази: 10 листопада 2006 року він передав ОСОБА_5 460тис. доларів США для укладення договору оренди землі площею 10га на користь компанії позивача, а 26 січня 2008 року - 500тис. доларів США для оформлення відмови Інституту садівництва від земельної ділянки площею близько 10га на користь позивача, на підтвердження факту передачі коштів відповідач видав йому дві розписки. Оскільки свої зобов'язання сприяти укладенню договору оренди земельної ділянки на користь компанії позивача ОСОБА_5 не виконав і отримані для цієї мети кошти ОСОБА_4 не повернув, - позивач вважає, що передана ним відповідачу сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 на його користь. При цьому зазначає, що ще у серпні 2011 року з приводу неповернення відповідачем указаних коштів він звернувся із заявою до органів міліції, і відносно ОСОБА_5 порушено кримінальну справу, кримінальне провадження триває дотепер, відповідач ховається, а він не може повернути свої кошти. Вважає, що іншого способу повернути власне майно у нього немає.

Виходячи з того, що на підтвердження своїх доводів позивач надав суду оригінали розписок (ас7-8), колегія вважає доведеним належними і допустимими доказами факт передачі 10.11.2006 ОСОБА_4 ОСОБА_5 460 тис. дол. США, а 26.01.2008 - 500 тис. дол. США, що у загальній сумі складає 960 тис. дол. США, адже у даному випадку розписка є документом, що засвідчує факт передачі грошей однією особою іншій. Надані позивачем докази не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності і ніким не спростовані.

У вказаних розписках не йдеться про те, що відповідач узяв у ОСОБА_4 гроші в борг, у зв'язку з чим у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики.

Мета, з якою відповідач одержав кошти від позивача і про це зазначив у розписках, не дає підстав уважати, що між ними виникли договірні правовідносини, адже фактично відповідач зобов'язався лише сприяти укладенню договору між позивачем в інтересах його компанії та іншою особою, проте, зазначене дає підстави вважати, що відповідач зобов'язався виконати на користь позивача певні дії, що з урахуванням положень ст.509 ЦК України дає підстави для висновку про те, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, у яких позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Оскільки відповідач не вчинив дій, які би призвели до укладення договору оренди землі між компанією позивача та іншою особою, він мав би повернути позивачу отримані для цієї мети кошти, проте, не зробив цього, його місцезнаходження невідоме.

Особа, яка зберігає майно у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст.1212 ЦК України).

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші, на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів, і це унеможливлює стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Оскільки установлено, що для виконання певних дій відповідач узяв у позивача грошові кошти в іноземній валюті, повернення їх відповідно до ст.192 ЦК України підлягає у гривні за офіційним курсом валют Національного банку України на момент вирішення спору 06.06.2017, коли 1 дол. США = 26,2809грн, відповідно 960000 дол. США х 26,2809грн = 25229664грн.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача у загальній сумі 9838056,80грн, у зв'язку з чим та виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу (ст.11 ЦПК України) задоволенню підлягають позовні вимоги у межах заявлених позивачем вимог.

Позовних вимог про стягнення процентів на підставі ст.536 ЦК України позивач не заявляв, а підстав для задоволення позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України немає, оскільки вказана норма до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.с303,309,313,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9838056,80 грн, набутих без достатньої правової підстави, та 14469грн судового збору, а всього стягнути 9852525,80грн (дев'ять мільйонів вісімсот п'ятдесят дві тисячі п'ятсот двадцять п'ять гривень 80 коп.).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна