Справа № 308/1785/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді: Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивує наступним. 18 січня 2001 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 січня 2001 року зроблено запис № 15 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1. У подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина, син - ОСОБА_3.

В перші роки спільного життя позивач та відповідач вели спільне господарство і прагнули будувати міцні сімейні відносини. Проте, за декілька останніх років сторони не могли як сім'я проживати разом, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, у них постійні суперечки. Позивач вказує, що протягом останніх років ним вчинялись неодноразові спроби поговорити з відповідачем про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, відносини переросли в ще більш чужі. Фактично шлюбно-сімейні відносини між сторонами є припиненими.

Зважаючи на вищезазначене, позивач прийшов до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для сторін побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхнього сина. З наведених підстав, збереження сім'ї та подальше спільне життя з відповідачем є неможливим. У позовній заяві вказано, що підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачені ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема - вагітність, недосягнення спільною дитиною віку одного року, відсутні. Дитина подружжя, син - ОСОБА_3, постійно проживає та після розірвання шлюбу проживатиме за спільною позивача з відповідачем адресою: АДРЕСА_1. Питання майна, набутого в період перебування в шлюбі, поки що будуть вирішуватись в позасудовому порядку. Позивач також зазначає, що приймає постійну участь у вихованні спільної з відповідачем дитини та надає систематичну матеріальну допомогу на його утримання.

У зв'язку з наведеним позивач просить шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 18 січня 2001 року зроблено запис № 15, розірвати.

В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Попова Ганна Михайлівна подала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи здійснити за відсутності позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримує.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася. Представник відповідача ОСОБА_5 подав на адресу суду клопотання в якому просить розглянути справу без участі відповідача, проти поданого позивачем позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 18 січня 2001 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 18 січня 2001 року уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області в книзі реєстрації актів про одруження 18 січня 2001 року зроблено запис за № 15.

Згідно наявної у матеріалах справи фотокопії свідоцтва про народження від 18 січня 2001 року НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2, народився син ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає заявлений позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 64, 174, 208, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24, ст.ст. 110, 112, 113, 160 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб укладений 18 січня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 січня 2001 року зроблено запис за № 15 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош