Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Попівська сільська рада Миргородського району Полтавської області, ОСОБА_5, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 1 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі своєю матір'ю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час відкриття спадщини.

Заявник посилалася на те, що після смерті матері залишилося спадкове майно, до складу якого належить земельна ділянка площею 2,35 га, яка знаходиться на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належала померлій на підставі державного акта від 20 грудня 2004 року серії НОМЕР_1. За життя її матір була зареєстрована і фактично проживала у с. Попівка хутір Дубина Миргородського району Полтавської області. Вона, ОСОБА_4, проживала і була зареєстрована АДРЕСА_1.

Вона доглядала за своєю матір'ю, яка за станом здоров'я потребувала стороннього догляду, у зв'язку переїхала до неї у с. Попівка хутір Дубина Миргородського району Полтавської області.

На випадок своєї смерті матір зробила розпорядження у вигляді заповіту, яким своїми спадкоємцями зазначила свою дочку та онука ОСОБА_5, де визначила рівні частки на все майно. Однак ОСОБА_5 на свою долю в спадковому майні не претендує. Заявник здійснила поховання матері і, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті, вважала себе такою, що прийняла спадщину, тому і не зверталася у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вирішивши оформити документи на успадковане нею майно, вона звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Наконечної Н.П., але остання своєю постановою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

У зв'язку з цим ОСОБА_4 просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 1 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно виходив із того, що з поданої ОСОБА_4 заяви вбачається спір про право на спадкування, який повинен вирішуватися у порядку позовного провадження, а тому дійшов обґрунтованого висновку про залишення її заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 1 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак

Колегія суддів: