РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.06.2017 року

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Козюренко Р.С.,

при секретарі Жовнір Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 594789,41 грн., з яких: сума позики -304640,00 грн., індекс інфляції - 50712,00 грн., 3 % річних - 9 489,74 грн., пеня (0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення) - 229 956,67 грн. по договору позики.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.05.2014 року між ним та відповідачем в письмовій формі було укладено договір позики № 1, згідно з яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у власність грошові кошти в розмірі 342 000,00 грн. та зобов'язався повернути до 06.05.2019 року та повертати суму позики щомісячно рівними платежами протягом 60 місяців до 6 числа кожного місяця. Однак, після виконання позивачем своїх зобов'язань, відповідач порушив умови договору, а саме починаючи з 06.12.2014 року в одностронньому порядку не виконував зобов»язання, що виразилось у несвоєчасному поверненні позики. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в судовому порядку.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, однак представник останнього подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю та просить такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явились, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомляв.

Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд відповідно до вимог ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 06.05.2014 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено у письмовій формі договір позики № 1.

За умовами договору позики № 1 від 06.05.2014 року ОСОБА_1 надає у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 342 000 грн., що станом на день укладення договору по курсу НБУ було еквівалентно 30 000 доларів США.

Пунктом 1 Договору позики № 1 передбачено, що факт отримання грошей підтверджується розпискою позичальника. На виконання умов договору відповідач надав позивачу власноручно написану розписку від 06.05.2014 року про отримання коштів в розмірі 342 000 грн. Відповідач зобов'язався розпискою повернути Позивачу надану позику у повному обсязі, здійснюючи щомісячні рівні платежі протягом 60 (шістдесяти) місяців до 6 (шостого) числа кожного місяця в еквіваленті 500 доларів США на день сплати за курсом НБУ, що діятиме на день сплати.

На виконання договору ОСОБА_2 повернув позику:

-06.06.2014 р. (500 дол. США, що на день сплати за курсом НБУ склало 5910,00 грн.);

-06.07.2014 р. (500 дол. США, що на день сплати за курсом НБУ склало 5910,00 грн.);

-06.08.2014 р. (500 дол. США, що на день сплати за курсом НБУ склало 6175,00 грн.);

-06.09.2014 р. (500 дол. США, що на день сплати за курсом НБУ склало 6410,00 грн.);

-06.10.2014 р. (500 дол. США, що на день сплати за курсом НБУ склало 6475,00 грн.);

-06.11.2014 р. (500 дол. США, що на день сплати за курсом НБУ склало 6480,00 грн.).

Однак, ОСОБА_2 порушив умови договору та починаючи з 06.12.2014 року припинив виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення позики, тим самим порушивши умови Договору позики № 1 від 06.05.2014 року.

Лише 06.05.2015 року ОСОБА_2 повернув пеню в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення та частину суми заборгованості з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції в розмірі 2500,00 дол. США, що становить на день сплати за курсом НБУ 921,13 грн. за 1 дол. США), що склало 52825,00 грн.

Згідно із умовами п. 4 Договору позики № 1 від 06.05.2014 року у випадку прострочення Відповідачем двох щомісячних платежів підряд Позивач має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики.

Позивачем 14.09.2015 року на адресу Відповідача було направлено вимогу про дострокове повернення позики та пені у зв'язку із неналежним виконанням умов Договору позики № від 06.05.2014 року вих. № 1 від 14 вересня 2015 року. Дану вимогу ОСОБА_2 залишив не виконав.

Згідно з розрахунком позивача заборгованість за договором позики станом на 06.12.2014 року становить:

- сума боргу 304 640,00 грн.;

- суму боргу по пені в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 229956, 67 грн.;

- заборгованість із врахуванням індексу інфляції в розмірі 50712,00 грн.;

- заборгованість із врахування 3% річних в розмірі 9489,74 грн.

Згідно із вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно змісту ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім того, ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення коштів за договором позики в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 304 640,00 грн., індексу інфляції в розмірі 50 712, 00 грн., 3 % річних в розмірі 9 489,74 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 203 311,19 грн. по договору позики за період з 19.05.2015 р. по 18.05.2016 р., то така підлягає до задоволення частково.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як установлено судом, пунктом 6 Договору від 06.05.2014 року передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язуєься сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 0,5 % від усієї суми позики за кожен день прострочення.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені в позивача виникло з наступного дня після 06 грудня 2014 року, а до суду він звернувся лише - 19 травня 2016 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, тобто з 19 травня 2015 року по 19 травня 2016 року.

Таким чином, сума пені, що підлягатиме стягненню з боржника, становить 203 311,19 грн. Позивачу слід відмовити в стягненні 26 645,48 грн. пені за період з 06.12.2014 року по 18.05.2015 року, осікльки стягнення пені за цей період суперечитиме положенням ст. 253 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення коштів за договором позики від 06.05.2014 року підлягають до задоволення частково.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 16, 253, 526, 527, 530, 624, 625, 629, 1046, 1049,1050 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 30, 60, 213-215, 224-225 ЦПК України, суд,-

в и р і ши в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса місця реєстрації: 79012, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) заборгованість у сумі 568 152 (п'ятсот шістдесят вісім тисяч сто п'ятдесят дві) гривні 93 (дев»яносто три) копійки, з яких сума позики становить 304 640,00 гривень, індекс інфляції 50 712, 00 гривень, 3 % річних 9489,74 гривень, пеня 203 311,19 гривень по договору позики за період з 19 травня 2015 року по 18 травня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: 79012, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_2) суму сплаченого судового збору 5947,98 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга позивачем, який не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Козюренко Р.С.