АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/7226/14-ц
Провадження № 22-ц/792/979/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю секретаря: Лапко Ю.В.

сторін: представника апелянта ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства „Надра" до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_2, орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ПАТ „КБ „Надра", звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії №365/МК/2007-840, додаткову угоду №1 від 5 грудня 2007 року, відповідно до умов якої останній отримав транш в іноземній валюті у розмірі 51000 доларів США строком до 4 грудня 2014 року. 21 лютого 2008 року між Банком та позичальником укладено додаткову угоду №3 до вищевказаного договору кредитної лінії, за умовами якої ОСОБА_2 отримав 31000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 5 грудня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г., зареєстрований за №7723, а також додатковий договір від 21 лютого 2008 року, посвідчений тим же нотаріусом, зареєстрований за №1180 до договору іпотеки від 5 грудня 2007 року. Предметом іпотеки є зазначена квартира АДРЕСА_1, загальною площею 92,7 кв. м.

В порушення умов кредитного договору позичальником наданий у користування кредит не повернуто, відсотки за користування кредитними коштами не сплачено.

Тому позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2014 року (т.1 а.с.45) позов задоволено. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ „Надра". Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором від 5 грудня 2007 року шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Встановлено початкову ціну для реалізації предмету іпотеки за цим договором на рівні ціни, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, яка буде проведена суб'єктом оціночної діяльностів межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „Надра" судовий збір у розмірі 3654 грн.

У грудні 2016 року позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 5 грудня 2007 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1, в рахунок задоволення грошових вимог ПАТ „КБ „Надра" за:

1) договором кредитної лінії №365/МК/2007-840 від 5 грудня 2007 року в сумі:

-46044,06 долари США заборгованості за тілом кредиту;

-27225,46 доларів США заборгованості за відсотками;

-54675,80 грн. пені;

-25331,35 грн. штрафу згідно п. 8.3. Договору,

2) додатковою угодою №3 від 21 лютого 2008 року до договору кредитної лінії №365/МК/2007-840 від 5 грудня 2007 року в сумі:

-27567,27 доларів США заборгованості за тілом кредиту;

-16800,13 доларів США заборгованості за відсотками;

-61383,88 грн. пені;

-15228,46 грн. штрафу згідно п. 8.3. Договору.

Також просив встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною 879149 грн. та стягнути з відповідача витрати, понесені Банком на оплату судового збору у розмірі 3654 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2017 року позов ПАТ „Надра" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

Постановлено у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "КБ «Надра» за договором кредитної лінії №356 МК/2007-840 від 5 грудня 2007 р. у сумі 73270,06 доларів США: - 46044,06 доларів США - тіло кредиту, - 27225,46 доларів США - відсотки за користуванням кредитом та 54 675,80 грн. пені; додатковою угодою №3 від 21 лютого 2008 року до кредитної лінії у сумі 44367,21 доларів США, з яких: - 27567,27 доларів США - тіло кредиту, - 16800 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 61383,88 грн. пені. - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 05 грудня 2007 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, зареєстрованого за № 7723, а саме: на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 92,7 кв. м., яка на праві власності належить ОСОБА_3

Встановлено спосіб реалізації цієї квартири шляхом її продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за ціною 879149 грн.

Зазначено, що рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 витрати ПАТ «КБ «Надра» - судовий збір у сумі 3654 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, судом вирішено спір не об'єктивно та упереджено, не врахувавши заперечень відповідача щодо позову.

Посилається на те, що покладаючи на відповідача як майнового поручителя відповідальність за невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, суд не врахував обмежень, передбачених договором іпотеки. На даний час спірна квартира для відповідача є єдиним, належним на праві власності, житлом, у якому проживає її сім'я разом з малолітній сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і яке вона отримала за договором дарування, а не за кредитні кошти Банку. За таких умов, на думку апелянта, її квартира підпадає під дію ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року №1304-VII, і на неї не може бути звернуто стягнення.

Банк не надав суду належні розрахунки кредиторської заборгованості ОСОБА_2 у відповідності до умов кредитного договору, а не з фактично отриманих ним коштів. Тому поза увагою суду залишився факт отримання ОСОБА_2 від Банку за касовими ордерами 82000 доларів США, а не 81500 доларів США, як то було передбачено умовами кредитного договору №365/МК/2007-840 про відкриття кредитної лінії. Саме на цю суму коштів - 82000 доларів США - Банк нараховував відсотки за користування кредитом та обраховував пеню за порушення умов кредитного договору. Суд, не отримавши від ПАТ „КБ „Надра" жодного нового розрахунку суми заборгованості, вважаючи попередньо надані розрахунки належними, задовольнив позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Крім того, як зазначено в апеляційній скарзі, резолютивна частина оскаржуваного рішення суду не містить жодного посилання на необхідність вираховування попереднього рішення суду про стягнення саме з боржника суми кредитної заборгованості. Так, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2013 року було змінено рішення місцевого суду та стягнуто з ОСОБА_2 ПАТ „КБ „Надра" заборгованість за зазначеним кредитним договором від 5 грудня 2007 року та додатковими угодами №№ 1, 2, 3 в сумі 100754,65 доларів США заборгованості по тілу кредиту та відсотках + 1000 доларів США пені, а всього 101754,65 доларів США.

Посилаючись на п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким врегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 5 грудня 2007 року між ВАТ „КБ „Надра" та ОСОБА_2 укладено договір №365/МК/2007-840, за яким Банк відкрив позичальнику кредитну лінію у сумі 81500 доларів США терміном по 4 грудня 2014 року, зі сплатою 14,4% річних (т. 1 а. с. 13).

Згідно додаткової угоди №1 від 5 грудня 2007 року до договору кредитної лінії Банк надав позичальнику транш у розмірі 51000 доларів США, з терміном повернення до 4 грудня 2014 року. Процентна ставка за користування траншем встановлена з розрахунку 14,4% річних по терміновому кредиту, і 28,8% річних по простроченому кредиту (т. 1 а. с. 12).

Згідно додаткової угоди №3 від 5 грудня 2007 року до договору кредитної лінії Банк надав позичальнику транш у розмірі 31000 доларів США, з терміном повернення до 4 грудня 2014 року. Процентна ставка за користування траншем встановлена з розрахунку 14,9% річних по терміновому кредиту, і 29,8% річних по простроченому кредиту (т. 1 а. с. 10).

5 грудня 2007 року між ВАТ „КБ „Надра" та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким остання з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, укладеного між ПАТ „КБ „Надра" та ОСОБА_2, передала в іпотеку Банку належну їй квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 92,7 кв. м. (а. с. 15-16).

21 лютого 2008 року між тими ж сторонами укладено додатковий договір до договору іпотеки, за яким зобов'язаннями іпотекодавця є повернення кредиту у розмірі 81500 доларів США та сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 14,9% річних (т. 1 а. с. 17).

Згідно технічного паспорту на квартиру, надану в іпотеку Банку, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, яку вона отримала згідно договору дарування. Згідно довідки про склад сім'ї у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_3 - власник, ОСОБА_6 - чоловік, ОСОБА_2 - брат та ОСОБА_7 - син (т. 1 а. с. 164-170).

У лютому 2014 року Банк звернувся до ОСОБА_3 із письмовою вимогою про усунення порушень за договором кредитної лінії №365/МК/2007-840 від 5 грудня 2007 року та додатковою угодою №3 від 21 лютого 2008 року (а. с. 9), яку ОСОБА_3 отримала 14 лютого 2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1 а. с. 8).

Відповідно до ЗУ "Про акціонерні товариства" від 17.09.2008 р. були внесені зміни у статут ВАТ КБ "Надра", відповідно до яких нове повне найменування банку стало ПАТ "Комерційний банк „Надра" (т. 1 а. с. 20-27).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином відповідача ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 61).

Згідно висновку судової будівельно-оціночної експертизи №05/16 від 7 червня 2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, загальною площею 92,7 кв. м. становить 879149 грн. (т. 1 а. с. 123-147).

Задовольняючи позов суд виходив з того, що ОСОБА_2 в порушення розділу 3 кредитного договору наданий у користування кредит не повернуто, відсотки за користування кредитними коштами не сплачено. Оскільки кредитні зобов'язання боржника були забезпечені договором іпотеки від 5 грудня 2007 року, укладеним між Банком та ОСОБА_3, суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ „КБ „Надра" за договором кредитної лінії №365/МК/2007-840 від 5 грудня 2007 року та за додатковою угодою №3 від 21 лютого 2008 року, звернув стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_3, що є предметом договору іпотеки. Також зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Так, відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, встановлений строк його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, одним із видів застави є іпотека - застава нерухомого майна.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути боржник або поручитель. Майновим поручителем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Згідно ст. 30 того ж Закону у разі невиконання неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

В силу ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 7 того ж Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї частини, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї вимоги, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 того ж Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 року (справа №6-482цс15) рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Посилання апелянта на те, що на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення у зв'язку з тим, що у цій квартирі проживає її сім'я разом з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і яку вона отримала за договором дарування, а не за кредитні кошти Банку, а відтак, квартира підпадає під дію ЗУ „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року №1304-VII, є необґрунтованими, оскільки доведеним є факт укладення між Банком та відповідачем договору іпотеки та додаткової угоди до нього. Призначенням договору іпотеки є забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору та додаткових угод до нього, укладених між Банком та ОСОБА_2 Як встановлено, відповідно до додаткових угод №№ 1, 3 до кредитного договору, позичальник ОСОБА_2 отримав транш у розмірі 51000 та 31000 доларів США, а всього 82000 доларів США.

Крім того, на момент укладення договору іпотеки та додаткової угоди до нього відомості про наявність малолітньої дитини у квартирі, що є предметом іпотеки, відсутні.

До того ж, у рішенні місцевого суду у резолютивній частині зазначено, що рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Посилання апелянта, що розрахунок заборгованості проведено з суми 82000 доларів США, а не 81500 доларів США, як то було передбачено умовами кредитного договору, є необґрунтованим. При видачі другого траншу кредиту було фактично видано на 500 доларів США більше у зв'язку зі сплатою ОСОБА_2 частини кредитних коштів по першому траншу і ліміт загальної суми 81500 доларів США як визначено у кредитному та іпотечному договорах на той момент перевищено не було (а. с. 110 т.3). Тому розрахунки проведені із фактичної заборгованості, і необхідність в нових розрахунках заборгованості відсутня.

Необґрунтованим є посилання апелянта на необхідність зазначення в резолютивній частині на вирахування суми коштів, що стягнута за рішенням суду з боржника. Зазначені обставини враховуються в ході виконавчого провадження.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на те, що суд не дав оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна. Сума заборгованості більша ніж вартість іпотечного майна.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ А.В. Купельський

Суддя /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя /підпис/ Т.О. Янчук

З оригіналом згідно:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_12 Категорія: 19

Доповідач - Купельський А.В.