АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/5694/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Бобровник О.В.
справа №760/8351/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - Орган опіки та піклування Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення порядку спілкування з дітьми,-

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів до досягнення дітьми повноліття; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_1 до досягнення малолітньої ОСОБА_7 трирічного віку.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 06 квітня 2015 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Під час подружнього проживання ОСОБА_3 поводився грубо, ігнорував потреби ОСОБА_1 як під час вагітності другою дитиною, так і згодом, до дітей цікавості також не проявляє, участі у їх вихованні не приймає, зокрема і після розлучення, зловживає спиртними напоями, з»являється у такому стані перед дітьми.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав, а також вирішити питання про стягнення аліментів на дітей та на своє утримання.

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_3 пред»явлено зустрічний позов, у якому просить визначити наступний регламент побачень з дітьми:

- не менше двох повних діб поспіль один раз в тиждень, враховуючи ночівлю дітей у нього, проводити з дітьми час в місці, яке він визначить самостійно;

- спільно з своїми дітьми проводити щорічну відпустку з виїздом за кордон. Мати ОСОБА_1 має сприяти таким поїздкам не перешкоджаючи в отриманні всіх необхідних документів для тимчасового виїзду малолітніх дітей з батьком кордон (надавати нотаріально посвідчену довіреність, сприяти оформленню проїзної документів).

- загальна тривалість щорічних відпусток ОСОБА_3 із дітьми має бути менше тридцяти календарних днів на рік. При цьому ці тридцять днів ОСОБА_3 може використати як за одну відпустку так і розділити їх на декілька поїздок на відпочинок, виходячи із власних міркувань і переконань та потреб дитини.

В обґрунтування зустрічних вимог посилається на те, що з моменту окремого проживання ОСОБА_1 перешкоджає йому у зустрічах з дітьми, ставлення яких до батька носить характер любові та прив»язаності. Обмеження побачень з дітьми може мати негативні наслідки для виховання та розвитку дітей, а також порушує права батька.

РішеннямСолом»янського районного суду м.Києва від 14 березня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено:

позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №147 від 04 квітня 2008 року, зроблений Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області);

позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №683 від 25 березня 2014року, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві);

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2015 року і до повноліття дітей;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

В решті вимоги позивача за первісним позовом залишено без задоволення.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на зловживання позивачем та її представником процесуальними правами, зазначаючи, що у позові про розірвання шлюбу та у цьому позові його адреси зазначено неправильно; окрім того, позивач вивозила дітей за кордон на підставі скасованого рішення суду.

Посилається на невідповідність висновків суду щодо його характеристики як батька. Вказує, що з літа 2013 року ОСОБА_1 підтримує стосунки з іншим чоловіком, шляхом омани заволоділа квартирою, що належала його (ОСОБА_3.) батьку, що призвело до погіршення відносин. Окрім того, налаштовувала дітей проти нього.

Посилається на те, що покази свідків з боку позивача не можна вважати об»єктивними, оскільки останні доводяться близькими особами ОСОБА_1 Судом не застосовано привід до свідка - вчителя зі школи, яка могла б дати безсторонні свідчення щодо спростування обставин ухилення від батьківських обов»язків.

Вказує, що судом достовірно не встановлено періоду, протягом якого на твердження ОСОБА_1 він ухиляється від своїх батьківських обов»язків, зазначаючи, що з початку 2014 року сторони постійно перебувають в судових процесах. Зазначає, що до кінця 2014 року він постійно займався вихованням дітей.

Вказує, що довідка №977 від 21 жовтня 2008 року та довідка №18 від 12 квітня 2016 року не є належними доказами, якими позивач доводить обставини хронічного алкоголізму. Так, довідка №977 в оригіналі представлена не була, із її неякісної копії достовірно не можна визначити діагноз. Довідка №18 не містить інформації про алкозалежність, видана у зв»язку із соціально-психологічною реабілітацією після смерті в листопаді 2013 року його матері. При цьому зазначає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги довідку №360/01-16 від 15 квітня 2016 року, яка містить інформацію, що в лютому 2016 року його знято з диспансерного обліку.

Вказує, що відео- та аудіо- інформація на дискових носіях зібрана незаконно, є підробленою, не доводить ніяких обставин, а тому не може виступати доказом у справі.

Вказує, що до висновку Міського центру дитини КМДА №041 від 21 травня 2015 року слід відноситись критично, зокрема і з тих підстав, що свідок ОСОБА_8, яка його підписала, сама вказала, що він не є об»єктивним, оскільки присутньою була лише матір, яка могла вплинути на дитину. Його телефон навмисно був вказаний неправильно для унеможливлення забезпечення присутності.

З цих же міркувань зазначає, що не може бути взятий до уваги висновок Інституту глибинної психології від 01 лютого 2016 року. Також зазначає, що цей заклад є приватним; при складанні висновку не ураховано, що тривалий час діти з батьком не бачились.

Посилається на те, що висновок Органу опіки та піклування Солом»янської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав складено без належного попереднього виклику ОСОБА_3

Щодо рішення суду про стягнення аліментів зазначає, що такі ним сплачуються добровільно.

В судовому засіданні відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач та представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що з 17 листопада 2010 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 06 квітня 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами підтверджено факт самоусунення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов»язків, зловживання спиртними напоями та вплив цієї обставини на відношення сина ОСОБА_6 до батька як до джерела стресу та страху.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, суд виходив із недоведеності таких вимог.

Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд виходив з установленого законом обов»язку батьків утримувати дітей, від виконання якого батько ухиляється.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років, суд виходив з того, що на час вирішення спору дитина досягла трирічного віку. В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Повністю колегія суддів погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може, ураховуючи наступне.

Частини 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини наголошують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Права та обов»язки батьків визначені ст.ст. 150, 151, 153-156 СК України та в сукупності декларують такі обов»язки батьків, як виховання дітей, турбота про їх фізичний розвиток, підготовка до самостійного життя, матеріальне утримання, захист прав та інтересів дитини тощо.

Відповідно до ст.. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Дитина, як індивідуальна біосоціальна істота, в силу своїх вікових особливостей розвитку схильна переймати поведінку найближчого для неї оточення, засвоювати певні поведінкові риси, а також перебувати під реальною загрозою оточення таких людей, якщо їхня поведінка або спосіб життя є неприйнятними для соціального середовища.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції уважав установленим факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків з початку 2014 року, зловживання відповідачем спиртними напоями, а також відсутність доказів на підтвердження участі ОСОБА_3 у вихованні дітей.

Обґрунтовуючи такі висновки, суд послався на дані довідки №977, виданої Міським наркологічним диспансером Донецької області 21 жовтня 2008 року, згідно із якою ОСОБА_3 перебуває на обліку в Маріупольському міському наркологічному диспансері з діагнозом: психічні та поведінкові порушення, обумовлені вживанням алкоголю, синдром залежності, а також дані довідки №18, виданої Київським міським відділенням Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «СХОДИ» 12 квітня 2016 року, згідно якої ОСОБА_3 з 25 листопада 2013 року по 18 грудня 2013 року проходив програму соціально-психологічної реабілітації в КМВ МБО реабілітаційному центрі «СХОДИ».

Разом з тим, такі дані не дають підстав для безперечного висновку про аморальну поведінку ОСОБА_3 внаслідок зловживання спиртними напоями, та, як наслідок, негативний вплив на дітей.

Зокрема, довідка №977 видана Міським наркологічним диспансером Донецької області 21 жовтня 2008 року, тобто її дані мають значний проміжок в часу до моменту звернення до суду із цим позовом.

Дані довідки №18, виданої Київським міським відділенням Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «СХОДИ» 12 квітня 2016 року свідчать про проходження ОСОБА_3 програми соціально-психологічної реабілітації та не містять відомостей щодо алкогольної залежності відповідача. Відповідно до довідки цієї ж установи від 22 березня 2017 року установлено, що ОСОБА_3 звернувся у центр «СХОДИ» за психологічною допомогою, яку отримав в період з 25 листопада 2013 року по 18 грудня 2013 року. Згідно пояснень ОСОБА_3 така допомога надавалась у зв»язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 матері, що підтверджено даними Свідоцтва про смерть ОСОБА_10

Окрім того, згідно даних Сертифікатів про проходження профілактичного наркологічного огляду від 13 квітня 2016 року та від 06 грудня 2016 року наркологічних протипоказань щодо керування вітрильно-моторною яхтою та користуванням зброєю не виявлено.

Згідно даних Висновку ЛКК Київського обласного наркологічного диспансеру від 10 квітня 2017 року убачається, що ОСОБА_3 на синдром залежності від алкоголю (хронічний алкоголізм) не страждає і не страждав на нього у минулому. Вживання ним спиртних напоїв у анамнезі можна кваліфікувати як психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Вживання із стійкими наслідками. У даний час він знаходиться у стані стійкого та тривалого утримання від алкоголю. Лікування з приводу алкогольної залежності не потребує.

Поряд з цим, з матеріалів справи убачається, що з 01 липня 2001 року відповідач працює комерційним директором ПП «НВП «Азовхолод» та характеризується позитивно.

Встановлення судом першої інстанції на підставі даних показів свідків тієї обставини, що обов»язки по вихованню малолітніх дітей з 2014 року взяв на себе вітчим ОСОБА_11, само по собі не має доказового значення у цій справі, оскільки не впливає на встановлення обставин відношення ОСОБА_3 до виконання батьківського обов»язку.

Надаючи оцінку Висновку органу опіки та піклування Солом»янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-8968/01 від 18 червня 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 СК України установлено, що орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З матеріалів справи убачається, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 зроблено органом опіки та піклування відповідно до заяви ОСОБА_1 на підставі довідки ДЕНЗ №17 про те, що батько дитини протягом 2014-2015 років до закладу не з»являвся; висновку психологічного обстеження №041 від 21 травня 2015 року, складеного Міським центром дитини Служби у справах дітей ВО КМР (КМДА; інформації міського наркологічного диспансера м.Маріуполя від 21 жовтня 2008 року та з урахуванням обстеження 29 травня 2015 року житлово-побутових умов проживання малолітніх і бесіди 29 травня 2015 року співробітника служби у справах дітей з ОСОБА_6, 2008 року народження.

Колегія суддів не може погодитися із цим висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про з»ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання дітей, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість батька, а також установлення факту саме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов»язків (а не невиконання таких обов»язків).

Вирішуючи спір , колегія ураховує дані Висновку психологічного обстеження №041 від 21 травня 2015 року, складеного Міським центром дитини Служби у справах дітей ВО КМР (КМДА), згідно із яким встановлено, що діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прихильні один до одного, мають тісний психологічний зв»язок з матір»ю; до батька у сина ОСОБА_6 відношення негативне, яке супроводжується протестом, тривожністю та страхом, хлопчик відмовляється його зображувати в колі родини; хлопчик запам»ятав батька в стані алкогольного сп»яніння, а також дані Висновку Міжнародного інституту глибинної психології від 01 лютого 2016 року за результатами психологічного обстеження на звернення ОСОБА_1, згідно якого встановлено, що соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_6 утворюють його матір, вітчим, сестра ОСОБА_7 та зведені старші брат і сестра; почуття психологічного комфорту дитині створюють мати та вітчим; психологом підтверджено тривалу відсутність батька ОСОБА_3 в житті сина, і той факт, що син сторін вже ідентифікує себе з вітчимом, внаслідок чого емоційно-психологічної прихильності до батька ОСОБА_6 не відчуває.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_3 неналежним чином виконуються батьківські обов»язки, тобто відсутні дії, спрямовані на забезпечення інтересів дітей, задоволення їх індивідуальних потреб відповідно до віку, статі, стану здоров»я, особливостей розвитку, життєвого досвіду.

Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов»язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов»язки, а установлення самого лише факту невиконання батьківських обов»язків не є достатньою підставою на позбавлення особи батьківських прав.

Колегія суддів також враховує той факт, що під час розгляду справи в суді першої інстанції 08 лютого 2016 року ОСОБА_3 звертався до Міського центру дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про проведення сімейної медіації з гр..ОСОБА_1, проте така процедура не відбувалась у зв»язку із відмовою ОСОБА_1

З огляду на установлене, зважаючи на крайність такого заходу як позбавлення батьківських прав та з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, колегія суддів уважає за доцільне в інтересах дітей відмовити в задоволенні таких вимог та попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов»язків та виховання дітей.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми є обґрунтованим та колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За змістом ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Звертаючись із вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження створення таких перешкод ОСОБА_1 та обмеження у праві спілкування з дітьми.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування таких висновків суду.

Доводи апеляційної скарги в частині вирішення вимог про стягнення аліментів на утриманні дітей відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження матеріального забезпечення умов життя двох дітей належним чином, а надані копії квитанцій датовані, починаючи з 26 листопада 2015 року, свідчать про сплату аліментів після ухвалення судом заочного рішення 11 вересня 2015 року та місять відомості про сплату аліментів за попередній період, що само по собі підтверджує факт ненадання належної матеріальної допомоги на утримання дітей.

Відмова в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років сторонами не оскаржується, відтак, апеляційний суд, виходячи із наданих йому повноважень, не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині вирішення вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог з попередженням ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов»язків та виховання дітей.

В іншій частині рішення суду ухвалено з дотриманням вимог чинного законодавства та підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 14 березня 2017 року скасувати в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов»язків та виховання дітей.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов