У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Харечко Л.К.,
при секретарі:Халимон Т.Ю., Покладі Д.В.,
за участю:ОСОБА_6, адвоката Жилінського О.В., ОСОБА_8, адвоката Бабинця С.П., представника органу опіки ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком,

- третя особа - Новозаводська районна у м. Чернігові рада (як орган опіки та піклування), -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2017 року повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_8 про стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення аліментів та визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Стягнуто з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання даним судовим рішенням законної сили та до повноліття дитини. В іншій частині позову ОСОБА_6 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_8 судовий збір у розмірі 551,20 грн. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Згідно з доводами апеляційної скарги ОСОБА_8, суд першої інстанції проігнорував надані ним докази, не дав належної оцінки його доводам, віддав перевагу доводам ОСОБА_6, не прийняв до уваги документи, що містяться в матеріалах справи. Судом проігноровано позиції Новозаводської районної у м. Чернігові ради, як органу опіки та піклування, яка одноголосно стверджувала про необхідність визначення місця проживання дитини саме з батьком. Суд всупереч інтересам дитини постановив рішення, не посилаючись на будь-які висновки та не навів жодного аргументу на підтримку позиції щодо необхідності визначення місця проживання дитини з матір'ю.

ОСОБА_8 вважає сумнівними та суперечливими докази, надані ОСОБА_6 стосовно постійного проживання дитини з матір'ю. Цей факт спростовується наявними в матеріалах справи іншими доказами, яким суд не дав належної оцінки. Зазначає, що з квітня 2013 року по сьогоднішній день малолітній ОСОБА_11 перебуває виключно на його повному утриманні. ОСОБА_6 ніколи не цікавилася сином, не надавала матеріальної допомоги на його утримання, не відвідувала його у дошкільному закладі, що підтверджується відповідними довідками, наданими за запити Новозаводської районної у м. Чернігові ради та адвоката.

Для ОСОБА_8 також є незрозумілою позиція суду про те, що його сину буде краще і комфортніше мешкати в однокімнатній квартирі, право на проживання в якій має чотири дорослі особи, ніж в своїй окремій кімнаті, де він мешкає більше двох років і в якій створені всі умови для його повноцінного розвитку та проживання. Також, на думку ОСОБА_8, судом взагалі не відображено в рішенні суду те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази фінансової спроможності ОСОБА_6 утримувати дитину.

Крім того, ОСОБА_8 вважає, що судом не враховано положення п.24 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", яким роз'яснено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

На думку ОСОБА_8, фактично суд обмежився цитуванням загальних норм чинного законодавства і взагалі не обґрунтував, на підставі яких фактичних доказів він дійшов висновків, що дитина повинна мешкати разом з матір'ю, яка не має власного житла та не надала жодного підтвердження свого матеріального стану та спроможності утримувати дитину.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_8, адвоката Бабинця С.П., ОСОБА_6, адвоката Жилінського О.В., представника органу опіки ОСОБА_10,, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_8 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). Дитина народилась у період зареєстрованого шлюбу, який розірваний рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 листопада 2016 року, що не оспорюється сторонами.

Судом встановлено, що батько та мати дитини проживають окремо. Мати, ОСОБА_6 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.107), а батько, ОСОБА_8 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_6, але фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_7, яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування (а.с.22, 132, 26-27).

Між сторонами виник спір з приводу місця проживання їх спільної дитини.

З 06 вересня 2016 року малолітня дитина проживає разом з батьком - ОСОБА_8, який примусово забрав дитину від матері - ОСОБА_6, що підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, висновком органів поліції від 27.09.2016 р. за зверненням гр.. ОСОБА_6 від 06.09.2016 р. (а.с.34), поясненнями сторін, показаннями свідка ОСОБА_12 - сусідки ОСОБА_6

Згідно з доводами ОСОБА_6, ОСОБА_8 чинить їй перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, для чого припинив водити дитину до дитячого садочка, переховує від неї дитину у своїх батьків, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6, позбавив дитину прогулянок на свіжому повітрі, в квартиру до дитини її не впускають, незважаючи на її тривалі звернення та чергування біля квартири, в якій знаходиться дитина. Такі доводи позивачки підтверджуються наявними по справі доказами.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що з вересня 2016 року ОСОБА_6 була позбавлена можливості спілкуватись з дитиною, оскільки з боку ОСОБА_8 їй в цьому чинились перешкоди, у зв'язку з чим позивачка зверталась до органів поліції, органу опіки та піклування (а.с.34-35).

Крім того, з 06.09.2016 р. дитину перестали водити до дитячого садочка № 10, який дитина відвідувала з червня 2015 року, у зв'язку з чим з 01.10.2016 року ОСОБА_11 виведений зі списків ДНЗ № 10, в якому мати дитини - ОСОБА_6 працювала на посаді практичного психолога (а.с.37-40). Згідно з довідкою, виданою 20.02.2017 р. завідувачем ДНЗ № 68 ОСОБА_8, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, отримав направлення та буде зарахований до Чернігівського ДНЗ № 68 (а.с.134), а згідно з довідкою, виданою 24.02.2017 р. начальником управління освіти Чернігівської міської ради адвокату Жилінському О.В., який представляє інтереси ОСОБА_6, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, не перебуває у списковому складі дошкільних навчальних закладів міста Чернігова, які підпорядковані управлінню освіти Чернігівської міської ради (а.с.134).

Згідно пояснень ОСОБА_8 в засіданні апеляційного суду, дитина до теперішнього часу не відвідує дитячий садочок, але в подальшому він має намір водити сина ОСОБА_13 до ДНЗ № 68, який дійсно розташований поруч з будинком його батьків, але він, незважаючи на проживання в іншому мікрорайоні міста, має намір відвозити сина в цей дитячий садочок автомобілем; вважає, що ОСОБА_6 сама не бажала спілкуватись з сином.

Матеріалах справи містять документи, які позитивно характеризують як позивача, так і відповідача, при цьому кожен із документів свідчить не лише про людські якості сторін, а і засвідчує їхню участь у вихованні сина; і батько, і мати мають необхідні умови для проживання дитини (а.с.22.25-27,43,45,68,99-101,102,105-107,131-132).

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради №263 від 26.12.2016 р. затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_11 з батьком (а.с.85,86).

На підставі ст. 19 СК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містить будь-яких обґрунтувань доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком; не містить переконливих, безспірних та належних доводів на його підтвердження та не визначає будь-яких обставини для обґрунтування розлучення малолітнього сина з матір'ю.

Водночас, із діагностичного обстеження, проведеного Чернігівським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 19.12.2016 року №1414 вбачається, що малолітня дитина любить батька, але потребує материнської любові та уваги, якої наразі їй не вистачає (а.с.87).

Судом також не встановлено наявності обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матір'ю.

Сама по собі та обставина, що ОСОБА_6, маючи маленьку дитину, виїздила з України до Російської Федерації, не дає підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, зважаючи на те, що ОСОБА_6 з 05.10.2016 року постійно перебуває в Україні (а.с.80), а поїздки до РФ вона пояснила наявністю поважної причини - необхідністю заробляти кошти, оскільки з ОСОБА_8 вона проживає окремо з 10 квітня 2013 року, і з цього часу вони не мають спільного бюджету. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту неналежного виконання ОСОБА_6 батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина. Та обставина, що ОСОБА_8 має дещо кращі житлово-побутові умови та рівень статків, не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини. Доводи представника відповідача стосовно неналежних умов проживання дитини за місцем реєстрації матері спростовуються актом обстеження умов проживання (а.с.105); зареєстровані за місцем проживання позивача її батько та брат не проживають, що підтверджується відповідними доказами (а.с.99-100); за місцем роботи з грудня 2016 року ОСОБА_6 одержує заробітну плату в розмірі 3000 грн. (а.с.102).

По справі відсутні будь-які дані про те, що з боку матері дитини батько будь-яким чином був обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною та участь у вихованні дитини, в той час як наявні у справі докази дають підстави для висновку про створення батьком дитини перешкод для матері у спілкуванні з дитиною та участі у вихованні сина.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеним в постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, і який є обов'язковим при застосуванні відповідних норм права згідно статті 360-7 ЦПК України, до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, обов'язково застосовуються норми статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір'ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 в частині визначення місця проживання дитини, суд виходив з того, що чинним законодавством передбачено визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, а не визначення конкретного місця проживання (адреси) проживання дитини.

Доводів про неправильне визначення судом розміру аліментів апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Приписами ч.1 статті 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Адвокатом Жилінським О.В., який представляє інтереси ОСОБА_6, апеляційному суду надано квитанцію №33/16 від 17.05.2017 року (а.с.196) про сплату ОСОБА_6 3000 грн. за надані адвокатом послуги згідно договору №33/16 від 21.09.2016 року про надання правової допомоги, який мається на а.с.30, та розрахунок витрат на правову допомогу, де вартість правової допомоги визначена у розмірі 3000 грн., з яких - надання Клієнту консультацій з приводу розгляду цивільної справи в апеляційному суді - 500 грн., здійснення представництва прав та інтересів Клієнта в апеляційному суді - 2500 грн. (а.с.197).

Проте, зважаючи на ту обставину, що судові засідання в апеляційному суді, в яких брав участь в якості представника ОСОБА_6 адвокат Жилінський О.В., тривали загалом 3 години, враховуючи положення Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 належить стягнути 2420 грн. (500 грн. + 1920 грн. (1600 грн. (розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи) х 40% х 3 год.) у відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 2420 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: