Справа № 309/4941/14-ц
Провадження № 2/309/56/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Довжанин М.М.

при секретарі Попадинець Я.В.

з участю позивачки ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання понад пять років однією сімєю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та надання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Хустського районного суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 січня 2011 року помер ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно 1/2 частина житлового будинку за адресою м. Хуст, вул. Сливова, 17, яка належала йому на праві приватної власності та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0587 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тою ж адресою.

Зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою м. Хуст вул. Суворова, 17 вона проживала однією сімєю як дружина з чоловіком з серпня 1986 року і до дня його смерті. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, тримали будинок у належному стані, піклувалися та підтримували один одного морально. В останні роки життя ОСОБА_5 важко хворів і, будучи інвалідом 3-ї групи, не міг обходитися без сторонньої допомоги, яку йому надавала позивака. Вона постійно піклувалася про нього, доглядала його, доставляла до медичних установ та забезпечувала лікування, а після смерті поховала ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_5 у 1995 році подарував їй 1/2 вказаного будинку, який потрібно було ремонтувати та тримати у справному стані, а так як стан його здоровя цього не дозволяв, все лягло на її плечі.

До спливу шести місяців після його смерті вона подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини ОСОБА_5, оскільки вважала, що має право на спадкування.

При поданні зави у нотаріуса вона дізналася, що заяву про прийняття спадщини подала також ОСОБА_4 - донька померлого ОСОБА_5, як спадкоємиця першої черги.

Вважає, що вона може отримати за рішенням суду право на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом з його донькою ОСОБА_4, як спадкоємиця першої черги. Просить суд винести рішення, яким встановити факт її проживання з ОСОБА_5Ф однією сімєю з 1986 року, визнати її спадкоємцем ОСОБА_5 четвертої черги та визнати за нею право на спадкування спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями першої черги його дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Позивачка ОСОБА_1І та її представник ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили суд позов задоволити з мотивів, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог ОСОБА_1, вважає, що позов, заявлений нею є безпідставним, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, суду ствердив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жили однією сімєю багато років.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 за адресою м. Хуст, вул. Суворова, 17 проживає більше 20 років. Вона зробила добудову до будинку, проводила ремонти будинку та інше. Про договір дарування йому невідомо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що позивачка жила разом з ОСОБА_5 Вона за ним доглядала біля 25 років.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду ствердив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали разом більше 20 років. Вони разом щось там будували ОСОБА_1 за ним дуже доглядала.

Допитаний свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що вона працює лікарем фтізіатром. ОСОБА_5 був дуже хворим і з ним приходила ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона ходила багато років до позивачки, яка жила з ОСОБА_5 Вона знає позивачку біля 20 років. Вона постійно там проживала. ОСОБА_5 потребував стороннього догляду. Вона підтверджує факт проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сімєю.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідачки та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 27 січня 2011 року помер ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 116632 від 28 січня 2011 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку № 17 по вул. Суворова у м. Хуст Закарпатської області та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0.0587 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд. Інша частина будинку та земельної ділянки згідно договору дарування від 15 грудня 1994 року, зареєстрованого у реєстраційній книзі № 23 за реєстровим № 4014 18 липня 1995 року та державного акту на право на земельну ділянку серії ЯД № 544659 від 07.04.2008 року належить позивачці ОСОБА_1

Стаття 1264 ЦК України захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним впродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Отже, встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки вказаною статтею передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки.

Судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю, як жінка та чоловік більше 20 років по 27.01.2011 року, тобто по день смерті ОСОБА_5 за адресою: м. Хуст, вул. Суворова, 17 Закарпатської області. Вели спільне господарство, проводили поточні ремонти будинку, разом будували прибудову до будинку, відповідно мали спільний бюджет та були пов'язані спільним побутом. Дане підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 ОСОБА_12І та ОСОБА_13

Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні історії хвороби померлого ОСОБА_5, він останні чотири роки до смерті 27.01.2011 року, хворів на туберкульоз легень.

Допитаними в судовому засіданні свідками також підтверджено, що ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_5 через його хворобу.

Частина друга статті 1259 ЦК України передбачає можливість фізичної особи, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позивачка ОСОБА_1, вважає, що вона як особа, яка протягом тривалого часу піклувалася про чоловіка, доставляла його до медичних установ та забезпечувала його лікування, доглядала його у звязку з поганим станом здоровя, викликаним важкою хворобою, надавала йому матеріальну, фізичну й моральну підтримку, може за рішенням суду одержати право на спадкування після його смерті разом з його доньками спадкоємцями першої черги.

З такою думкою позивачки суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно дослідженої в судовому засіданні спадкової справи № 18/2011 року заяву про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_5, крім позивачки, подала також його донька відповідачка ОСОБА_4

З наявних у матеріалах цивільної справи та досліджених судом копій квитанцій про переказ грошей за 2007 2008 роки вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 матеріально утримувала батька ОСОБА_5, переказуючи йому значні суми коштів у доларах США.

Позивачкою не доведено суду та не надано жодного доказу про матеріальне утримання нею померлого ОСОБА_5

Також ОСОБА_1 не довела суду, що ОСОБА_5 за життя був у безпорадному стані внаслідок чого потребував сторонньої допомоги.

Факт безпорадного стану ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, а навпаки судом встановлено, що ОСОБА_5 будучи хворим на туберкульоз неодноразово лікувався стаціонарно та продовжував лікуватися амбулаторно, приходив, як стверджує свідок ОСОБА_12, до тубдиспансеру.

З огляду на встановлене, зважаючи на те, що позивачкою не доведено суду факту матеріального утримання нею ОСОБА_5, з яким вона проживала разом та не доведено, що ОСОБА_5, до дня його смерті - 27.01.2011 року перебував у безпорадному стані, внаслідок чого тривалий період вона ним опікувалася, суд вважає, що позов ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягає. Що ж до вимог про встановлення факту її з ОСОБА_5 проживання однією сімєю та визнання позивачки спадкоємцем четвертої черги, то такі є обґрунтованими, суду доведеними і у цій частині позов ОСОБА_1 слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 197, 209, 212-115, 218 ЦПК України ст.ст. 1258, 1259, 1264 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю та вели спільне домашнє господарство з 1986 року, тобто понад пять років до часу відкриття спадщини.

Визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за померлим 27 січня 2011 року ОСОБА_5.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_14

З оригіналом вріно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_14