Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1711/17 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 48 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання : Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 квітня 2017 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому зазначає, що сторони перебувають в шлюбі з 2006 року. Від шлюбу мають двох малолітніх синів : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому просить шлюб розірвати, посилаючись на ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного. Крім того, на даний момент позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має можливості забезпечити себе матеріально, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 3000 грн. щомісячно і до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 21.10.2006 року відділом держаної РАЦСу реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 2100 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів на утримання ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 01 березня 2017 року до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4, а також 1280 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи і як наслідок ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження цих доводів наведено обставини про те, що суд при визначенні розміру аліментів не встановив потреби позивача в матеріальні допомозі та через розірвання шлюбу між сторонами не застосував норму ст. 76 СК України, яка визначає підстави для утримання особи у разі розірвання шлюбу між подружжям. Крім того, під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б давали підстави для визначення розміру аліментів в частці від доходу відповідача, а не в твердій грошовій сумі з урахуванням позовних вимог позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 21 жовтня 2006 року відділом держаної РАЦСу реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстрований шлюб між сторонами. У даному шлюбі у сторін народилось двоє синій : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання яких, згідно рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 21.06.2016 року, визначено з матір'ю ОСОБА_2

Згідно наказу керівника апарату Богунського районного суду м. Житомира №31-АВ від 26.02.2016 року, ОСОБА_2 надано відпустку по догляду за сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ним трирічного віку, у період з 29.02.2016 по 01.12.2018 року.

На виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2016 року з ОСОБА_3 проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання спільних дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання тимчасово непрацездатної дружини не надає, хоча зареєстрований фізичною особою підприємцем, проводить господарську діяльність, отримує регулярний значний дохід та зобов'язаний надавати таку допомогу. А тому з урахуванням витрат, які несе відповідач по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки його доходу, вважав за необхідне присудити аліменти на утримання дружини також в частці від заробітку (доходу) щомісячно.

З такими висновками в повному обсязі в оскаржуваній частині щодо стягнення аліментів на утримання тимчасово непрацездатної дружини не можна погодитись, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на відсутність даних про надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги на утримання дружини в період її тимчасової непрацездатності, пов'язаної з перебуванням у відпустці по догляду за малолітнім сином, суд першої інстанції правильно визначив обов'язок ОСОБА_3, регламентований положеннями ст. 84 СК України, з утримання дружини до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині не застосування судом до даних правовідносин ст. 76 СК України, яка визначає право дружини на утримання після розірвання шлюбу.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним розміром стягуваних аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Визначаючи розмір аліментів у частці від доходів відповідача щомісячно, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач звернулася до суду та просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в силу нерегулярного, мінливого доходу відповідача.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, має нерегулярний, мінливий дохід, що з урахуванням положень ст. 80 СК України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Присудження аліментів на дітей в частці від заробітку відповідача не може бути безумовною підставою для визначення аліментів у частці і на дружину.

Тому, на погляд колегії суддів, не можна вважати ухвалене рішення ґрунтовним, вмотивованим і з повним з'ясуванням всіх істотних обставин, що мають значення для справи, на що слушно звертає увагу у змісті апеляційної скарги відповідач.

Відтак, рішення суду в порядку ст.309 ЦПК України в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

Визначаючи конкретний розмір аліментів у твердій грошовій сумі колегія суддів виходить із того, що позивачкою не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Тому розмір аліментів, враховуючи матеріальне становище відповідача, який крім того надає матеріальну допомогу хворій матері, з урахуванням часткового визнання ним позову під час апеляційного розгляду справи, має бути визначений у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, чим будуть забезпечені права позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвали нове рішення про часткове задоволення позову.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 квітня 2017 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Житомира (податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м.Житомира (податковий номер НОМЕР_2) аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2017 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: