Єдиний унікальний номер 725/4973/16-ц
Номер провадження 2/725/1020/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Верешко В.В., Томко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 27.05.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVІ0GA00000047, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 9616,00 доларів США із терміном повернення до 27 травня 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших витрат згідно кредитного договору. Крім того, умовами договору також передбачено, що у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Крім того з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № CVІ0GA00000047 від 27 травня 2008 року, між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого визначено, що поручитель за виконання кредитного зобов`язання разом із боржником солідарну відповідальність.
При цьому, банк також вказував що свої зобов`язання за договором ним було виконано в повному обсязі та надано позичальнику обумовлену договором суму коштів, однак відповідач в свою чергу належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, що призвело до того, що станом на 29.09.2016 року у нього утворилась заборгованість в сумі 36603,40 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 6761,02 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 8751,68 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 2300,56 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 18790,14 доларів США.
Посилаючись на вказане, а також те, що ні боржником, ні поручитель не були виконані досудові вимоги щодо повернення суми боргу, банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку суми заборгованості за кредитом розмірі 17813,26 доларів США, що складається з наступного: 6761,02 доларів США заборгованість за кредитом; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8751,68 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 2300,56 доларів США., а також суму сплаченого при зверненні до суду судового збору.
Представник позивача, ОСОБА_3 , в судовому засіданні поданий позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову зазначав, що банком у рахунок погашення боргу за кредитом було звернуто стягнення на предмет іпотеки й відповідно підстави для задоволення позову відсутні. Крім того зазначив, що від був мобілізований до ЗСУ, а тому з моменту його мобілізації банк не мав права нараховувати відсотки та інші штрафні санкції.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, вказаних відповідачем ОСОБА_1 .
Представник відповідача, ОСОБА_4 , в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити з підстав пропуску банком строків звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того також вказав, що оскільки відповідач ОСОБА_1 мобілізований до ЗСУ, банк не мав права здійснювати нарахування відсотків за кредитними зобов`язаннями позичальника.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CVІ0GA00000047, в іноземній валюті в розмірі 9616,00 доларів на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності. Термін повернення кредиту встановлено до 27.05.2023 року (а.с. 11-13).
При цьому, згідно п. 8.1 договору, банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 27.05.2008 року по 27.05.2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 9616,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 8000,00 доларів США на споживчі цілі; у розмірі 240,00 доларів США на сплати винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 46,00 доларів США - страхування майна; 40,00 доларів - особисте страхування, а також у розмірі 1290,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадку та в порядках, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «1» по «5» число кожного місяця (а.с. 13).
Крім того, умовами договору також визначено, що позичальник зобов`язався: сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (п.2.2.2); погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 8.1 та 2.3.3 цього договору (п.2.2.4); при настанні страхових випадків, передбачених п. 2.3.3 даного договору, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі (а.с. 11-12).
Також згідно умов кредитного договору, банк має право: в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ) (п.2.3.1); за своїм розсудом банк має право зменшувати розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством (п.2.3.2); списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно п. 2.2.5, при настанні строків платежів, передбачених умовами цього договору (п.2.3.5) (а.с. 11-12).
Крім того, відповідно до п. 3.7 договору, при непогашенні кредиту в строки, зазначені в п.п.2.3.3. 8.1, 8.1.1, 8.1.2 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченої суми кредиту нараховується пеня відповідно до п. 5.1 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості (а.с.12).
Згідно п. 5.1 договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит виплат надається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с. 12).
Відповідно до п. 5.3 договору у випадку при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн+5% від суми (а.с. 12), а згідно п. 5.4 договору, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане позичальником (а.с. 12).
Також при укладенні даного договору, сторони зокрема у п. 5.5 договору погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 12).
Відповідно до п. 8.2 договору, для виконання даного договору банк відкрив позичальнику рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по відсоткам, винагороди та іншим платежам (а.с. 13).
Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 27 травня 2008 року укладено договір поруки № CVІ0GA00000047, за умовами якого остання як поручитель взяла на себе зобов`язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 17).
Зокрема, відповідно до п.2 договору поруки, сторони погодили, що відповідальність боржника і поручителя є солідарною (а.с. 17).
У пункті 11 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань боржника за Кредитним договором (а.с. 17).
Так, згідно вимог ч. 1, п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Зокрема, як убачається з матеріалів справи, відповідачі, підписуючи як кредитний договір, так і договір поруки, засвідчили, що ознайомилися та погодилися з усіма умовами кредитування.

Також судом встановлено та убачається з матеріалів справи й відповідно не спростовано відповідачем, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджено заявою на видачу готівки № від 27 травня 2008 року, згідно якої на рахунок відповідача ОСОБА_1 банком перераховано 8 000 доларів США (а.с. 16), однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості.

Так, на підтвердження суми заборгованості відповідача банком надані відповідні розрахунки, згідно яких заборгованість відповідача ОСОБА_1 , станом на 29 вересня 2016 року, за кредитним договором № CVІ0GA00000047 становить 6761,02 доларів США (а.с. 3-6) й відповідно останню сплату коштів позивальником було проведено 13.05.2009 року, сплачено відсотки на суму 61,17 доларів США, сума погашеної пені становить 10,77 доларів США.
При цьому, банк неодноразово направляв на адресу боржника повідомлення про необхідність сплати заборгованості, а в подальшому звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки й відповідно на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від13 листопада 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 27 травня 2008 року становила 25 698 , 92 долари США було звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с. 144-145).
В подальшому на виконання даного рішення суду банком було відчужено предмет іпотеки згідно договору купівлі-продажу від 19 січня 2016 року за 262 200 грн. (а.с. 105-106) та отримані від продажу квартири кошти були зараховані у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором 26 січня 2016 року, а саме в рахунок погашення боргу по пені в розмірі 7 492,34 долари США та 1718 доларів США процентів за користування кредитом, що відображено у наданому банком розрахунку.
Крім того, в подальшому банк відповідними повідомленнями від 29.09.2016 року повідомив відповідачів як боржника та поручителя про необхідність сплати іншої частини боргу (а.с. 8, 10, 86), однак дані вимоги залишилися без виконання.
Так, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України)).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до частини 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору
Також слід зазначити, що в силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначеними родовими ознаками, він зобов`язаний оплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті до дня їх фактичного повернення позикодавцю, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання такого грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також слід зазначити, що відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.
Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, Банк вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язань за кредитними договорами не виконував, що призвело до утворення заборгованості й відповідно просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за тілом кредиту, а також несплачені проценти та комісію, а всього боргу в розмірі 17813,26 доларів США, що складається з наступного: 6761,02 доларів США заборгованість за кредитом; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8751,68 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 2300,56 доларів США.
При цьому, відповідачами в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаної суми заборгованості, а надані виписки з банку, згідно яких банк самостійно із заробітної плати ОСОБА_1 здійснював відрахування на погашення суми боргу, не спростовують суму заборгованості за кредитом, оскільки усі відрахування були враховані позивачем при здійсненні розрахунку суми боргу, що підтверджено відповідним розрахунком, а тому вимоги банку щодо наявності правових підстав для стягнення вказаної суми боргу є обґрунтованими.
Разом з тим, як убачається з довідок №932 від 12.02.2015 року, №1/20 від 24.03.2015 року, 8/80 від 26.09.2015 року та № 63 від 30.01.2017 року, №65 від 30.01.2017 року військової частини польова пошта НОМЕР_2 , з 29.01.2015 року по теперішній час відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині пп НОМЕР_3 та направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_2 за адресою: м. Маріуполь, Донецька область (а.с. 43-46, 90-91) й відповідно був мобілізований до ЗСУ.
Крім того, починаючи з 02.08.2016 року ОСОБА_1 проходить строкову військову службу за контрактом в 56 окремій мотопіхотній бригаді (а.с. 47-48).
Так, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким вказаний Закон було доповнено згідно із Законом України №1275-УІІ від 20.05.2014р.), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Таким чином, суд враховуючи вищевказане, а також норми закону, умови кредитного договору, існування заборгованості за кредитним договором, порядку нарахування військовозобов`язаному банком штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення частково позову в частині стягнення суми заборгованості.
Зважаючи на вказане, суд вважає, що починаючи з 29 січня 2015 року банк не повинен був нараховувати відповідачу ОСОБА_1 проценти за користування кредитом та інші штрафні санкції згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому сума боргу за процентами на загальну суму 8751,68 долари США та комісії підлягає перерахунку.
За таких обставин, суд виходячи з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню й відповідно з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 6761,02 долари США, а також заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 6958,85 долари США та комісії в розмірі 1828,73 долари США, так як 29.01.2015 року по теперішній час відповідач мобілізований на військову службу.
Крім того, вирішуючи даний спір по суті в межах заявлених позовних вимог, зокрема в частині вимог банку про солідарне стягнення суми боргу як з ОСОБА_1 так і з поручителя ОСОБА_2 , то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Таким чином, суд враховуючи вищевказані норми матеріального права, а також встановлені обставини справи, приходить до висновку, що сума боргу за кредитним договором підлягає стягненню в солідарному порядку з боржника та поручителя.
Щодо доводів відповідача про пропуск банком строків позовної давності, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.
У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 14 червня 2013 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків) (а. с. 86), а потім звернувшись до суду з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.
В ході розгляду справи було встановлено, що строк позовної давності відносно вимог повернення кредиту, оплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється сторонами кредитного договору тривалістю 5 років (п. 5.5. договору). В цій частині договір дійсний та даний пункт не був ос порений відповідачем та не визнаний недійсним.
Як встановлено судом, трьохрічний строк позовної давності сплив у липні 2016 року. Однак термін позовної давності тривалістю 5 років, визначений умовами кредитного договору спливає у липні 2018 року, а тому не зважаючи на те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, й відповідно перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, зважаючи на встановлений договором строк позовної давності в 5 років й відповідно звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у жовтні 2016 року, не свідчить про пропуск ним строків позовної давності.
Таким чином, суд ураховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідачів суми боргу в солідарному порядку є законними та обґрунтованими.
Також слід зазначити,що згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
В постанові Верховного Суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред`явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.
Крім того, у абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Разом з тим, суд розглядаючи справу згідно ст.. 11 ЦПК України в межах позовних вимог банку, приходить до висновку, що сума боргу має бути стягнута в еквіваленті станом на 29 вересня 2016 року, як вказано у позові.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 15-16, 509-510, 525, 526, 549-554, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3-5,10, 11, 57-60, 64, 88, 208-209, 212-215, 218, 294-295 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVІ0GA00000047 від 27 травня 2008 року в розмірі 15 548, 60 доларів США, що за курсом 25,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 вересня 2016 року становить 402 553, 25 грн., яка складається з: 6761,02 доларів США заборгованості за кредитом, 6958,85- заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 1828, 73 доларів США- заборгованості по комісії за користування кредитом.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 6 917,78 грн. в рівних частках з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало