Справа № 536/448/17
Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді Степаненка Ю.І.,
з секретарем судового засідання Зимівець Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Вересень» про визнання договору оренди земельної ділянки розірваним та зобовязання повернути земельну ділянку,
Вище вказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданий 10 вересня 2002 року Гориславською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області.
05 вересня 2015 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті вона прийняла спадщину, в тому числі орендовану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2016 року.
Згідно Інформаційної довідки №62321731 від 29.06.2016 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, вона є власником вище вказаної земельної ділянки.
Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем, що передбачено пунктом 40 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 та іншого тлумачення не містить.
Вона має намір самостійно обробляти земельну ділянку, а тому листом повідомила відповідача, що Договір оренди земельної ділянки №175 від 01.09.2008 року, вважаться припиненим, оскільки ним не використане переважне право на укладення договору на новий строк, як це передбачено статтею 33 Закону України «Про оренду землі», де вказано, що у разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. Проте відповідач, знаючи про смерть орендодавця, не використав переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк.
Також вона просила відповідача не пізніше десятиденного строку з моменту отримання вказаного листа передати їй за актом приймання-передачі земельну ділянку №332, в тому вигляді, в якому вона була передана відповідачу в оренду.
17 березня 2017 року на її адресу надійшов лист від ОСОБА_2 «Вересень», яким її відповідач повідомив, що підстав для розірвання договору в односторонньому порядку не вбачає, вважає договір оренди землі, укладений з її померлим батьком чинним, земельну ділянку з цих причин їй з оренди повернути відмовився.
25 квітня 2017 року вона направила лист відповідачу з повідомленням, що договір оренди земельної ділянки №175 від 01 вересня 2008 року вона розриває в односторонньому порядку, як це передбачено в п.36 договору, не обумовлюючи таке розірвання настанням будь-яких подій та умов, в тому числі невиконанням орендарем умов договору, а в звязку з необхідністю ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що зумовлює використання за особистими потребами вказаної земельної ділянки.
Вона повторно прохала відповідача, з моменту отримання вказаного листа передати їй за актом приймання-передачі земельну ділянку №332 у вигляді, в якому вона була передана відповідачу в оренду. Однак відповіді на лист вона не отримала.
Посилаючись на статтю 93 Земельного кодексу України, статтю 13, частини 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі», статтю 525,ч.1 статті 651 Цивільного кодексу України, вважає, що вказаними нормами передбачено розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору.
Пунктом 36 договору оренди землі передбачено розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку. Даний пункт договору містить можливість одностороннього розірвання договору, не обумовлюючи таке розірвання настанням будь-яких подій та умов, в тому числі невиконаннями орендарем умов договору, а отже лише за бажанням однієї з сторін.
Укладаючи договір оренди землі, вона та відповідач узгодили всі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому договір оренди земельної ділянки №175 є укладеним. Пункт 36 договору №175 є чинним, а тому повинен виконуватися у повному обсязі.
Оскільки відповідач відмовляється повертати земельну ділянку, вона вимушена своє право володіння та користування земельною ділянкою захищати в судовому порядку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, за участі її представника.
Представник по угоді адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та участі позивача, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача ОСОБА_2 «Вересень» в судове засідання не зявився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с.27,37, своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01 вересня 2008 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 «Вересень» земельну ділянку в строкове платне користування для сільськогосподарського користування, яка знаходиться на території Гориславської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с.16).
13 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 «Вересень» письмову заяву про припинення дії договору, у звязку зі смертю орендодавця, оскільки ОСОБА_2 не використала переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, а тому просила привести ділянку в стан, в якому вона була передана в оренду та передати йому за актом приймання-передачі не пізніше десятиденного строку з дня отримання листа (а.с.21).
Вона отримала лист від ОСОБА_2 «Вересень» від 17 березня 2017 року, яким її було повідомлено, що відповідно до п.7 договору оренди землі, договір укладено строком на 10 років, а тому строк дії договору припиняється з урахуванням моменту його державної реєстрації. Тобто 15 липня 2020 року. Вважають, що їх підприємство належним чином виконує умови договору оренди землі №48 від 01 вересня 2008 року, а тому дію договору можливо припинити відповідно до п.34 договору, а саме: після закінчення строку, на який його було укладено (а.с.47).
25 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 направила лист відповідачу ОСОБА_2 «Вересень» з повідомленням, що договір оренди земельної ділянки №48 від 01 вересня 2008 року вона розриває в односторонньому порядку, як це передбачено в п.36 договору. Просила привести вказану земельну ділянку в стан, в якому вона була передана в оренду та передати їй за актом приймання-передачі в десятиденний термін з моменту отримання листа (а.с.50).
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ч.1 статті 6 цього Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
За змістом частин 1,4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відповідно до ч.1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно статей 11,13,15 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту його укладення.
Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 36 договору оренди земельної ділянки передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.
Пунктом 37 договору №175 оренди землі передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з Орендарем.
У звязку з цим суд вважає мотивованим та обґрунтованим волевиявлення ОСОБА_1, спрямоване у вигляді листів від 12 лютого 2017 року та 25 квітня 2017 року до АФ «Вересень» про припинення та розірвання в односторонньому порядку договору оренди земельної ділянки з вимогою про повернення їй земельної ділянки в стані, в якому вона була передана в оренду.
Враховуючи, що договір фактично розірваний в односторонньому порядку позивачем, що зафіксовано в її письмовому зверненні до відповідача, але це не визнається відповідачем, слід встановити це в судовому порядку, з зобовязанням відповідача повернути позивачу ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Згідно квитанції позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 1280 гривень (а.с.1), тому суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 «Вересень» на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1280 гривень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10,11,60,88,209,212,214,215,218,224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 «Вересень» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Ю. І. Степаненко