АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2616/17 Справа № 189/94/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даною заявою, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_2, є родичкою (тіткою) ОСОБА_4, яка народилася 30.12.2016 року в м. Шахтарськ Донецької області. Отримати свідоцтво народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження дитини відповідно до статті 13 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану. Зазначене місце народження є тимчасово окупованою територією України, визначеного Верховною Радою України в постанові від 17.03.2015 року № 254-УІІІ.

Також заявник зазначила, що вона зверталася до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану і отримала відмову.

У звязку з тим, що встановлення факту народження дитини своєї сестри їй необхідно щоб зареєструвати дитину в органах РАЦС України, а тому просила встановити факт народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка народилася м. Шахтарськ Донецької області, батьки дитини: ОСОБА_5 Геннадійович- батько, ОСОБА_6 Павілівна-мати. Допустити негайне виконання рішення у справі.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, через свого представника просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що місто Шахтарськ Донецької області знаходиться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 24.01.2017 року за № 86/14.40-184 відмовив ОСОБА_2 у проведенні державній реєстрації народження дитини жіночої статі, ОСОБА_4 народженої 30.12.2016 року, свідоцтво про народження ДНР № 022230, виданого 10.01.2017 року Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини не предявлено медичний документ, що підтверджує факт народження дитини.

В якості доказу факту народження дитини до матеріалів справи надано свідоцтво про народження ОСОБА_4, що народилася 30.12.2016 року, серія ДНР № 022230, виданого 10.01.2017 року Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, в якому заначено батьків дитини: мати- Тахненко ОСОБА_7; батько-Тахненко ОСОБА_8. Будь-яких інших доказів в підтвердження вказаного факту, як то медичне свідоцтво про народження або зібрані у встановленому порядку показання свідків не надано.

Відмовляючи у задоволенні заяви районний суд виходив з того, що походження дитини від подружжя підтверджується лише копією свідоцтва про народження серії ДНР № 022230, виданого 10.01.2017 року Шахтарським міськрайонним відділом записів актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР. Заявниця, не змогла пояснити чому до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України не звернулися батьки новонародженої дитини. Не надано обєктивних причин через які батьки дитини не мають можливості самостійно подати заяву про реєстрацію факту народження дитини для отримання відповідного свідоцтва.

До матеріалів справи не надано жодного документу з медичного закладу, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_6 народжувала дитину.

Надані заява ОСОБА_6 та копія сторінки з соціальної мережі «Одноклассники» не прийняті судом до уваги, з огляду на їх недопустимість в силу ст. 59 ЦПК України та неможливістю встановлення особи, що підписала вказані документи.

Заявником під час розгляду справи не доведено факт, який вона просить встановити, оскільки ОСОБА_2, не надала більше жодних доказів народження дитини на окупованій території і що встановлення такого факту відповідає інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Крім того колегія суддів зазначає, що питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. 58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, слід врахувати норму ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим а тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбачений ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, відповідно до висновків Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії, які, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визначеного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди , не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄПСЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходиться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначений Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України.

Проте заявником належних та допустимих доказів по справі надано не було, в звязку з чим районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_9