Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1002/17Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

судів: Єгорової С.М.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до СП ТОВ «Світловодськпобут» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до СП ТОВ «Світловодськпобут» та просив з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог:

- стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 3393 грн.;

- стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 23241,60 грн.;

- стягнути 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 15 травня 2015 року працював у СП ТОВ «Світловодськпобут» на посаді начальника юридичного відділу.

Наказом (розпорядженням) керівництва підприємства №131/к від 15 листопада 2016 року, його на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, звільнено з посади начальника юридичного відділу СП ТОВ «Світловодськпобут», у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору.

При звільнені з ним не здійснено розрахунку по заробітній платі, що є прямим порушенням законодавства. На час звільнення підприємство заборгувало заробітну плату в розмірі 12752,30 грн. ( 5084,10 грн. за вересень 2016 року + 5084,10 грн. за жовтень 2016 року +2584,10 грн. за листопад 2016 року).

У зв'язку з не здійсненням розрахунку, відповідно до ст.117 КЗпП України, стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день його фактично розрахунку.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до СП ТОВ «Світловодськпобут» в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі 15252,30 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 7053,15 грн. та компенсації нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 539,33 грн. залишено без розгляду (а.с.72).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 року стягнуто зі СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в розмірі 3393,00грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6294,60 грн. та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також доповнити резолютивну частину рішення визначенням суми, яка підлягає негайному виконанню. Зазначає, що період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку складає 96 робочих днів, з 15.11.2016 р. по 30.03.2017 р., оскільки судом фактично встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України, відповідач не виплатив позивачу в день звільнення всі суми, що підлягають виплаті. Крім того, суд в порушення п. 13 постанови Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в резолютивній частині рішення не зазначив суму стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць, яка підлягає негайному виконанню.

Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.114).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в порушення вимог трудового законодавства позивачу при звільненні своєчасно не виплачено заробітну плату. Сума стягнення заробітку за весь час затримки розрахунку становить 6294,60 грн., оскільки позивача звільнено 15.11.2016 року, а фактичний розрахунок з ним здійснено 23.12.2016 року, то затримка виплати складає 26 робочих днів.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за затримку розрахунку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 15 травня 2015 року працював на посаді начальника юридичного відділу СП ТОВ «Світловодськпобут». 15 листопада 2016 року наказом (розпорядження) № 131/к про припинення трудового договору позивач звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням умов колективного договору (а.с.3-4;6).

20 грудня 2016 року наказом № 134 СП ТОВ «Світловодськпобут» на підставі звіту незалежного аудитора, складеного після аудиторської перевірки, яку проводила приватна аудиторська фірма «Олена», із заробітної плати ОСОБА_4 утримано неправомірно виплачену суму в розмірі 3933 грн. (а.с.69).

Згідно довідок СП ТОВ «Світловодськпобут» № 334, 335,№ 336 від 09 лютого 2017 року при звільненні ОСОБА_4 була нарахована компенсація за невикористані 39 днів щорічної відпустки в сумі 7053,15 грн., також було нараховано компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в листопаді 2016 року в сумі 539,33 грн.

Станом на 01 листопада 2016 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_4 становила 17933,53грн. Нараховано до виплати в листопаді 2016 року 20470,25грн., виплачено в листопаді 2016 року 15840,83грн. через виконавчу службу. На 01 грудня 2016 року заборгованість становила 22562,95грн., виплачено 23 грудня 2016 року 19169,95грн., утримано в грудні неправомірно виплачену заробітну плату в сумі 3393 грн. (а.с. 44-45;47).

Згідно розрахунку середнього заробітку ОСОБА_4, складеного СП ТОВ «Світловодськпобут», середньоденна заробітна плата позивача становить 242,10 грн., середньомісячна 5084,10 грн., а також нарахована вихідна допомога при звільнені становила 15252,30грн. (а.с.46).

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

Статтею ст.115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-648цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_4 відбулося 15 листопада 2016 року суд першої інстанції застосовуючи вищезазначені норми права, дійшов правильного висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню.

За період з 01 вересня 2016 року по 31 жовтня 2016 року кількість робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком становить 42 дні.

Розмір середньоденної заробітної плати позивача, згідно числового показника середньоденного заробітку становить 242,10 грн. ( 5084,10 грн. - заробітна плата за вересень 2016 року - 5084,10 грн. заробітна плата за жовтень 2016 року = 10 168,20 грн.: 42 (робочих дні) = 242,10 грн. (а.с.46).

Колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі позивачу. Матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції провів нарахування виходячи із 26 робочих днів у місяцях які передували місяцю звільнення, посилаючись на те, що фактичний розрахунок з позивачем був здійснений СП ТОВ «Світловодськпобут» 23 грудня 2016 року. Однак, згідно довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» № 335 від 09.02.2017 р. станом на 01 грудня 2016 року заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_4 становила 22562,95 грн. 23 грудня 2016 року позивачу виплачено 19169,95 грн. та утримано неправомірно виплачену заробітну плату в сумі 3393 грн.

Ухвалюючи рішення судом встановлено, що 3393 грн. складає заборгованість по заробітній платі позивачу та стягнуто вказану суму із СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь звільненого працівника, а відтак висновки суду першої інстанції, що розрахунок здійснений у грудні 2016 року, є неправильними.

У зв'язку з чим, 23 грудня 2016 року з позивачем не було проведено повного фактичного розрахунку по заробітній платі, тому затримка належних до виплати звільненому працівникові сум з урахуванням вихідних та святкових днів тривала 94 дня, починаючи з 15 листопада 2016 року (день звільнення) по 30 березня 2017 року (день ухвалення рішення).

Таким чином стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 22757,40 грн. ( 94 х 242,10).

Спір між сторонами щодо розміру заборгованості по виплаті заробітної плати в даному випадку відсутній, оскільки позивач погодився із визначеним відповідачем загальним розміром заборгованості, який без здійсненого утримання (3393 грн.) становить 22562,95 грн.

Відповідачем судове рішення не оскаржено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвалюючи рішення судом не зазначено в його резолютивній частині суму стягнення заробітної плати за один місяць, яка підлягає негайному виконанню судом апеляційної інстанції не може бути вирішено. Оскільки суд першої інстанції в порядку ст. 367 ЦПК звернув судове рішення в частині виплати зарплати за один місяць до негайного виконання, однак помилково не вказав розмір стягнення. Зазначений недолік за зверненням сторони або за ініціативою суду вирішується районним судом шляхом ухвалення додаткового рішення. Більш того, з вирішенням даної справи судом апеляційної інстанції, рішення суду набирає законної сили і підлягає виконанню в повному обсязі.

Неправильне застосування судом норм права (визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку), відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 , 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційної до задоволеної або відхиленої частини вимог.

Так як апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору, з СП ТОВ «Світловодськпобут» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2017 року змінити в частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з СП ТОВ «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 22757,40 грн.

Стягнути з СП ТОВ «Світловодськпобут» в дохід держави судовий збір в розмірі 606,32 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: