Номер провадження: 22-ц/785/3917/17
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сєвєрової Є.С.,Дрішлюка А.І.

За участю секретаря- Поліхранової Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7

- про поділ та виділ в натурі 1/3 частини будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2012 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Проведено поділ нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_6 в натурі 1/3 частину нежитлової будівлі за вказаною адресою, згідно з першим варіантом розподілу спірної будівлі, яка становить 342,1 кв.м. і складається з наступних площ: по підвалу - 62 кв.м., у т.ч. приміщення 9 площею 44,7 кв.м., частина приміщення 5 площею 17,3 кв.м.; по першому поверху - 76,07 кв.м., у т.ч. частина приміщення 16 площею 44,59 кв.м., частина приміщення 17 площею 26,28 кв.м., приміщення 18 площею 5,2 кв.м.; по другому поверху - 65,43 кв.м., у т.ч. частина приміщення 20 площею 2,63 кв.м., частина приміщення 25 площею 23,7 кв.м., частина приміщення 26 площею 8 кв.м., частина приміщення 27 площею 31,1 кв.м., по третьому поверху - 68 кв.м., у т.ч. частина приміщення 3^ площею 10,1 кв.м., приміщення 36 площею 30 кв.м., приміщення 37 площею 28,9 кв.м., по мансарді - 70,6 кв.м., у т.ч. приміщення 47 площею 34,2 кв.м., приміщення 48 площею 36,4 кв.м. Також зазначено,що рішення районного суду є підставою для реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН» ОСОБА_6 права власності на 1/3 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1,площею 342,1 кв.м.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2012 року залишено без змін.( т.1 а.с.340).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового яким, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ та виділ в натурі 1/3 частини будинку-відмовити у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що вона має право на ? частину спірного майна так як являється спільною сумісною власністю однак суд не залучив її до участі в справі

В судове засідання заявник ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_7не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін,що з'явились,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги районний суд виходив з вимог ст. 364 ЦК України посилаючись на те, що ОСОБА_6 , як співвласник має право на виділ в натурі частки майна. При цьому виходив з висновку №11649 від 09.09.2005 року та доповнення котрим визначено два варіанти поділу спірного нежитлової будівлі з урахуванням часток співвласників: 1/3, що належить ОСОБА_6 та 2/3 яка належить-ОСОБА_7.

Встановлено, що 20 січня 1990 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб,котрий розірвали 10.10.2007 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2009 року,що набрало законної сили позов ОСОБА_6 задоволено частково: визнано за нею право власності на 1/3 частину будинку за адресою : АДРЕСА_1;визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини спірного будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 1 листопада 2004 року;витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 1/3 частину спірного будинку та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 5 800 грн.43 коп. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 про визнання недійсним договору про сумісну діяльність від 02 листопада 2002 року відмовлено.

25.05.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області апеляційна скарза ОСОБА_5 відхилена рішення Приморського районнго суду м. Одеси від 15 травня 2009 року залишено без змін.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності,передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим,власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку,встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже,право спільної часткової власності-це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти,користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном,яке складає єдине ціле.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи дробовому виразі.

Відповідно до вимог ст.364 ч.1 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

У висновку №11649 від 09.09.2005 року та доповнення визначено два варіанти поділу спірного нежитлової будівлі з урахуванням часток співвласників: 1/3 та 2/3.

Виділивши ОСОБА_6 1/3 частину згідно з першим варіантом розподілу вона отримала свою частку в натурі і вибула зі складу учасників спільної власності. За іншим співвласником спільна власність при виділі частки збереглася.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Матеріалами справи встановлено, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_7 10.10.2007 року заявниця не вирішувала з ним питання стосовно поділу спільно нажитого майна, не вживала заходів щоб дізнатися про його стан .

Між тим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.05.2017 року

апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2009 року залишено без змін.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_6 набула право власності на 1/3 частину будинку за адресою : АДРЕСА_1 та у спосіб визначений законом звернулась до суду з позовними вимогами про його виділ.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2012 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

20 вересня 2013 року позивач ОСОБА_6 отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно,виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області та відповідно до договору дарування від 05 травня 2014 року подарувала його ОСОБА_9.

Відповідно до ст.ст.8,9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.129-1 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується принципом верховенством права.

Суд ухвалює рішення іменем України, судові рішення є обов'язковими до виконання.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним і основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотриманню принципу res judicata, тобго принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (диб.: п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Ружунії»).

Українське національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для оскарження рішення до вищого суду. Однак така свобода розсуду не може бути необмежена.

У кожному випадку суду слід встановити чи виправдовують причини втручання у принцип res judicata стосовно часу або підстав для такого втручання.

У даній справі за рішенням суду, ОСОБА_6 набула право власності на спірне майно ще у 2009 році, та вимоги про виділення майна в натурі є похідними ід права власності.

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують втручання у принцип res judicata підстави для поновлення строків для оскарження, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

В розумні інтервалу часу ОСОБА_5 з 2007 року не вживала заходів щоб дізнатися про стан майна набутого подружжям за час шлюбу та після їх розлучення .

Доводи про те, що про існування судових рішень їй не було відомо не є підставою для скасування рішення суду, що вступило в законну силу та як понад десяти років після розлучення з ОСОБА_7 заявниця спільним майном не цікавилась.

Домагання ОСОБА_5 скасування рішення суду буде порушувати фундаментальний принцип правової визначеності та право на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

Виходячи з вищезазначеного судова колегія не вбачає підств ддля задоволення апеляційної скарги та в силу ст.308 ЦК України залишає рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2011 року без змін.

Керуючись ст.218,303,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі двадцяти днів..

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Є.С.Сєвєрова

А.І.Дрішлюк