АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1994/17 Справа № 180/1801/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Дніпро

30 травня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «ПриватБанк» у жовтні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості /а.с.2-3/.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 12 травня 2011 року в сумі 6 310,05 грн., яка складається з: 1 999,90 грн. заборгованості за кредитом, 3 199,05 грн. заборгованості за пенею та комісією станом на 31 серпня 2016 року, а також із заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1 111,10 грн. станом на 31 серпня 2014 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.53-56/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача суми штрафу та процентів в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, та рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с.60-64/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 травня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви відповідача. За умовами договору ОСОБА_3 отримала від банку кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.5-6/.

Підписуючи анкету-заяву від 30 липня 2012 року відповідач надала свою згоду, що вказана заява разом з памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Згідно з умовами кредитного договору Позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши відповідачу кредитну картку «Універсальна» із встановленим лімітом кредитних коштів в розмірі 2 000 грн., яку (картку) відповідач отримала та використала кредитні кошти в своїх цілях.

Умовами договору передбачений обовязок позичальника погашати заборгованість по кредиту, відсоткам та інші платежі встановлені банком у відповідності з тарифами.

У порушення умов кредитного договору від 12 травня 2011 року, позичальник свої зобовязання виконував неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 31 серпня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 25 098, 53 грн., з яких 1 999, 90 грн. заборгованість за кредитом, 18 228, 22 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 199, 05 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1 171, 36 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с.4/.

Разом з цим, з даного розрахунку вбачається, що проценти обраховані в період з 04 квітня 2013 року по 31 серпня 2014 року за ставкою на рівні 2,5% в місяць або 30,0% в рік; в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року за ставкою 2,9% в місяць або 34,8% річних; з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2016 року за ставкою 3,6% в місяць або 43,2% річних. Тобто, починаючи з 01 вересня 2014 року банк підвищив процентну ставку за даним кредитним договором в односторонньому порядку без попередження позичальника.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відсоткова ставка за спірним кредитним договором була правомірно збільшена на підставі наказів банку, а саме наказу №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року та наказу №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року, а тому нараховані відсотки за користування кредитними коштами підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Проте з даними твердженнями погодитись не можна, з наступних підстав.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що ОСОБА_2 має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому, ОСОБА_2, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту, зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін, повідомити Клієнта.

Згідно ч. 2-3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції яка діяла на час укладення кредитного договору), встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VI від 12.12.2018 року, банкам заборонено збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами в односторонньому порядку.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» порушено процедуру збільшення процентної ставки та в односторонньому порядку збільшено розмір процентної ставки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом станом на 31 серпня 2014 року, тобто за відсотковою ставкою 30% річних. Так як з наданого розрахунку заборгованості суд позбавлений можливість встановити суму відсотків, які підлягають стягненню станом на 31 серпня 2016 року, оскільки починаючи з 01 вересня 2014 року проценти обраховуються за ставкою 34,8% та 43,2%.

Отже, наданий розрахунок, всупереч вимогам ст.58 ЦПК, не містить достатньої інформації щодо предмета доказування. Інших рохрахунків позивачем надано не було в порушення вимог ст.60 ЦПК, що позбавляє колегію суддів можливості встановити обставини щодо яких виник спір, в той час як позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 10 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги щодо правомірності дій банку при підвищенні відсоткової ставки за кредитним договором спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з відповідача на користь банку штрафу, у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором, колегія суддів також не може прийняти до уваги.

Так як, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегії суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_4