У Х В А Л А

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Лященко Н.П., Гуменюка В.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5, в інтересах якої діє Київська міська прокуратура № 1, до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини жилого будинку та виселення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду масті Києва від 20 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

20 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 216, 387, 388, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня та 1 червня 2016 року, постанову Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи без змін рішення апеляційного суду, погодився з його висновками про те, що спірні договори купівлі-продажу не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права позивачки, що відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання цих договорів недійсними.

Натомість у наданих для порівняння ухвалах від 13 січня та 1 червня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину і відчуженого третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Отже, надані заявником для порівняння судові рішення не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки у зазначених судових рішеннях наявне різне матеріально-правове регулювання.

У постанові від 17 лютого 2016 року Верховний Суд України у справі за позовом прокурора до міської ради про визнання незаконним і скасування рішення цієї ради про передачу у власність земельної ділянки з підстав порушення міською радою вимог закону під час прийняття цього рішення, визнання недійними договору купівлі-продажу й державного акта та повернення земельної ділянки у комунальну власність дійшов висновку про те, що, ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора, суди помилково одночасно застосували до спірних правовідносин норми статей 215, 216, 388 ЦК України, адже пред'явлення одночасне позову з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння і про визнання недійсним правочину із застосуванням реституції є взаємовиключним.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав вважати, що висновок, викладений в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, суперечить висновку, викладеному в зазначеній постанові Верховного Суду України.

За таких обставин, вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, в інтересах якої діє Київська міська прокуратура № 1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини жилого будинку та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк