Справа № 309/202/17
Провадження № 2/309/565/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Сідей Я.Я.

при секретарі: Форкош Д.З.

з участю позивача: ОСОБА_1

її представника: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1

до

ОСОБА_4

про визначення частки у нерухомому майні подружжя,

с у д -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_4 про визначення частки у нерухомому майні. Посилається на те, що 24.07.2012 р. нею було укладено шлюб з відповідачем ОСОБА_4. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 16.01.2017 р. шлюб між ними розірвано. За період спільного проживання 15.12.2010 року у сторін народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі рішення № 1492 виконкому Хустської міської ради відповідач ОСОБА_4 став одноосібним власником квартири АДРЕСА_1, того ж дня право власності зареєстровано Хустським ДПТІ. Оскільки сторони вирішили проживати окремо, дитина при цьому залишилась проживати з позивачем, то позивач вважає, що необхідно визначити частку у вказаній квартирі, як майні набутому за час їхнього спільного із відповідачем проживання. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку. З самого народження сина позивач доглядала за ним, що є поважною причиною того, що вона не мала самостійного доходу. Однак має право на частку в квартирі АДРЕСА_1. Згідно ст.70 ч.3 СК України за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживає дитина. Позивач вважає, що визначення для неї з сином частки в розмірі 2/3 частини квартири буде справедливим. Просить визначити за нею частку в квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 2/3, а за ОСОБА_4 - у розмірі 1/3 частки квартири.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник згідно довіреності ОСОБА_2 уточнили позовні вимоги, посилаючись на те, що у свідоцтві про право власності НОМЕР_1 від 19.10.2012 р. чітко зазначено те, що підставою виникнення права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 є рішення виконкому від 03.10.2012 р. № 492, а не договір дарування чи свідоцтво про право на спадщину. Згідно поданих відповідачем документів вбачається, що квартира № 3 утворилася шляхом поділу квартири №2 на підставі замовлення №б/н від 02.10.2012 р. Згідно ст.331 ч.2 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, право власності на квартиру №3 у відповідача виникло 03.10.2012 р. на підставі рішення виконкому Хустської міської ради №492 від 03.10.2012 р. До цього квартири №3 юридично не існувало. Просили визначити за ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 частку в квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 2/3 частки, а за ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки квартири.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва, позов не визнав та пояснив, що відповідач являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, в порядку ст.57 ч.1 СК України вказана квартира є його особистою приватною власністю, а тому не може бути поділена як спільне майно подружжя. Просить у задоволенні позову відмовити як у безпідставному.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2012 р., в якому у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хустського районного суду від 16.01.2017 р. шлюб між сторонами розірвано.

У 2003 році відповідач ОСОБА_4 разом з іншими спадкоємцями ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складалося із 1/2 частини цілого житлового будинку з надвірними побудови АДРЕСА_1, а 05.08.2005 року їм було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 по 1/4 частині кожен.

На підставі замовлення № б/н ОСОБА_4 від 02.10.2012 р., рішенням Хустської міської ради від ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 492 вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна в АДРЕСА_1, заг. площею 19,10 кв.м. за ОСОБА_4

19.10.2012 р. Хустською міською радою було видано відповідачу свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в цілому. Право власності зареєстровано Хустським ДПТІ 19.10.2012 р., реєстраційний номер 1899593, номер запису 697 в книзі 41 д.ст.180.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно тверджень позивача, під час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 вона ніде не працювала та не отримувала дохід, а здійснювала догляд за дитиною.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ст.57 СК України).

Згідно ст.ст. 328 ч.1, 331 ч.2 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.70 ч.3 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст.203 ч.6 ЦК України).

Суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_4 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Хустської міської ради від 03.10.2012 р. №492, тобто в період перебування в шлюбі з ОСОБА_1, а тому вимога позивача про визначення частки їй та неповнолітньому сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаній квартирі у розмірі 2/3 частки, а відповідачу ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки є підставною та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.203, 328, 331 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов задоволити.

Визначити частку у квартирі АДРЕСА_1 у розмірі 2/3 за ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки квартири.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: Сідей Я.Я.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду Сідей Я.Я.