АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1633/17 Справа № 201/4075/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Макарова М.О., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Черкас Є.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, ОСОБА_2 і Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним односторонніх правочинів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування за законом і витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним односторонніх правочинів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування за законом і витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його тітка - ОСОБА_9, яка була рідною сестрою його матері - ОСОБА_10, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Заповіту тітка не залишила, відповідно спадкування після її смерті відбувається за законом. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є рідна сестра померлої - ОСОБА_11 (успадковує 1/2 спадщини, що дорівнює 1/4 (3/12) часткам спірної квартири), та 3 її племінники в порядку спадкування за правом представлення успадковують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, успадковують 1/2 спадщини, що дорівнює 1/4 частці спірної квартири - позивач ОСОБА_3 успадкував 1/12 частку квартири, його брат ОСОБА_4 (відповідач) - 1/12 частку квартири та його сестра - ОСОБА_12 1/12 частку квартири. Усі четверо спадкоємців, у термін встановлений законодавством, звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 В подальшому, спадкоємець ОСОБА_12 відмовилася від спадщини після померлої ОСОБА_9 у розмірі 1/12 частки квартири на користь ОСОБА_4 і його частка у спадковому майні стала дорівнювати 2/12 часткам спірної квартири, а спадкоємець ОСОБА_11 відмовилася від спадщини у розмірі 3/12 частки квартири на користь позивача і його частка в успадкованому майні стала 4/12 частки, про що були подані відповідні заяви. Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири АДРЕСА_1 на підставі вище зазначених правоустановчих документів є позивач ОСОБА_3. У визначений законом термін позивач звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_9, але оформити спадкові права не має можливості, так як відсутній актовий запис про її народження та немає можливості підтвердити родинні зв'язки.

17 вересня 2013 року був укладений договір-купівлі продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В.,в реєстрі № 4751. Квартиру від імені її власників - ОСОБА_9 та ОСОБА_3, яким квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, було продано покупцю ОСОБА_5, нібито представником власників ОСОБА_13, яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхен, Німеччина, ОСОБА_14, номер в реєстрі 1187/2013, та від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, яка посвідчена 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхен, Німеччина, ОСОБА_14, номер в реєстрі 1186/2013. На підставі цього договору зроблений запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17 вересня 2013 року держаним реєстратором - приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В. Рішення про державну реєстрацію 9532372, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № НОМЕР_1.

17 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір-купівлі продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., номер в реєстрі 744. На підставі цього договору зроблений запис про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2014 року держаним реєстратором приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В. Рішення про державну реєстрацію номер 1167452 реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № НОМЕР_1.

Позивач, зазначаючи про недійсність довіреностей, на підставі яких вперше була продана спірна квартира, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, в той час, як довіреність від її імені була видана 20 червня 2013 року. Крім того, відповідно до відповіді Міністерства закордонних справ України від 30 травня 2014 року за результатами перевірки встановлено, що довіреність громадянки ОСОБА_9 від 20 червня 2013 року за № 1187/2013 та довіреність громадянина ОСОБА_3 від 20 червня 2013 року за № 1186/2013 в Генеральному консульстві України в Мюнхені не посвідчувалися. Також зазначені реєстраційні номери довіреностей не відповідають встановленому в установі порядку реєстрації довіреностей.

Також, в підробленій довіреності від імені ОСОБА_3 на ОСОБА_13 зазначені неправильні паспортні дані ОСОБА_3, що свідчить про те, що спірний договір купівлі-продажу від 17 вересня 2013 року укладено особою, яка не мала право відчужувати спірне майно.

На думку позивача, оспорювані довіреності та договір купівлі-продажу спірного майна від 17 вересня 2013 року укладено з порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК та ч. 1 ст. 228 ЦК України, вони є недійсними і не можуть породжувати правових наслідків щодо передачі майна від одного власника іншому, тому ОСОБА_3, як власник майна та власник спадщини, має право витребувати це майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_6

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт родинних відносин про те, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 є тіткою з боку матері ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано недійсними односторонні правочини: довіреність, видану від імені ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_13, яка посвідчена 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхені, Німеччина, ОСОБА_14, номер в реєстрі 1187/2013; довіреність, видану від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_13, яка посвідчена 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхені, Німеччина, ОСОБА_14, номер в реєстрі 1186/2013.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_13, діючою від імені ОСОБА_9 та від імені ОСОБА_3, з однієї сторони та ОСОБА_5, з іншої сторони, посвідчений 17 вересня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., реєстровий номер 4751.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4/12 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_9, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Витребувано 10/12 часток квартири АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_6

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, третя особа ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду в частині майнових прав та витребування спірної квартири та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, яка була рідною сестрою ОСОБА_10, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Заповіту ОСОБА_9 не залишила, після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є рідна сестра померлої - ОСОБА_11 (успадковує 1/2 спадщини, що дорівнює 1/4 (3/12) часткам спірної квартири), та 3 її племінники в порядку спадкування за правом представлення успадковують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, успадковують 1/2 спадщини, що дорівнює 1/4 частці спірної квартири - позивач ОСОБА_3 успадкував 1/12 частку квартири, його брат ОСОБА_4 (відповідач) - 1/12 частку квартири та його сестра - ОСОБА_12 1/12 частку квартири.

Усі четверо спадкоємців, у термін встановлений законодавством, звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9

В подальшому, спадкоємець ОСОБА_12 відмовилася від спадщини після померлої ОСОБА_9 у розмірі 1/12 частки квартири на користь ОСОБА_4 і його частка у спадковому майні стала дорівнювати 2/12 часткам спірної квартири, а спадкоємець ОСОБА_11 відмовилася від спадщини у розмірі 3/12 частки квартири на користь позивача і його частка в успадкованому майні стала 4/12 частки, про що були подані відповідні заяви.

Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири АДРЕСА_1 на підставі вище зазначених правоустановчих документів є позивач ОСОБА_3

Матеріалами справи встановлено, що нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_9, так як відсутній актовий запис про її народження та немає можливості підтвердити родинні зв'язки.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин позивача і ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується, тому на підставі ст.303,307 ЦПК України колегією суддів не перевіряється.

Матеріалами справи встановлено, що 17 вересня 2013 року був укладений перший договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В., номер в реєстрі 4751. Квартиру від імені її власників - ОСОБА_9 та ОСОБА_3, яким квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 27 червня 2006 року, право власності на яку зареєстроване КП ДМБТІ м. Дніпропетровська 19 серпня 2006 року, було продано покупцю ОСОБА_5, представником власників ОСОБА_13, яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, яка посвідчена 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхен, Німеччина, ОСОБА_14, номер в реєстрі 1187/2013, та від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, яка посвідчена 20 червня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Мюнхен, Німеччина, ОСОБА_14, номер в реєстрі 1186/2013. На підставі цього договору зроблений запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17 вересня 2013 року держаним реєстратором - приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В. Рішення про державну реєстрацію 9532372, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № НОМЕР_1.

Потім 17 березня 2014 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений другий договір-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., номер в реєстрі 744. На підставі цього договору зроблений запис про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17 березня 2014 року держаним реєстратором приватним нотаріусом ДМНО Солошенко Ю.В. Рішення про державну реєстрацію номер 1167452 реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № НОМЕР_1.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що довіреності, на підставі яких вперше було продано спірну квартиру є недійсними, оскільки ні ОСОБА_9, ні ним не видавалися.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання недійсними оспорюваних довіреностей і договору та визнання за позивачем права власності на спірну квартиру і витребування її з володіння ОСОБА_6

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в частині витребування спірного нерухомого майна з огляду на наступне.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом із тим відповідно до положень статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-140цс14 від 17 грудня 2014 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами усіх інстанцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, в забезпечення виконання якого також було укладено договір іпотеки, предметом якого була спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно апеляційної скарги ОСОБА_2 та заперечень на неї, наданих представником позивача, з 27 серпня 2016 року право власності на вказану квартиру зареєстровано у реєстрі за № 3124 за ОСОБА_2 в порядку задоволення вимог іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним 10 грудня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2

За таких обставин, на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду спірне нерухоме майно, про витребування у ОСОБА_6 якого заявлено позивачем, останній не належало, у неї не перебувало.

Отже, висновки суду про обґрунтованість позову в цій частині є передчасними, ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Відносно задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним односторонніх правочинів, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони законні, обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими доказами та відповідають вимогам 202, 203, 215, 244 та 1266 ЦК України.

Так, матеріалами справи встановлено, що оспорювані позивачем довіреності були підписані 20 червня 2013 року особисто ОСОБА_9 в приміщенні Генерального консульства України в м. Мюнхен, Німеччина, на ім'я ОСОБА_13 на представлення її інтересів, зокрема продаж частини квартири АДРЕСА_1, та ОСОБА_3 за № 1186/2013.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, що свідчить про те, що підпис у довіреності належить не їй.

Крім того, відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 30 травня 2014 року за результатами перевірки, довіреність громадянки ОСОБА_9 від 20 червня 2013 року за № 1187/2013 та довіреність громадянина ОСОБА_3 від 20 червня 2013 року за № 1186/2013 в Генеральному консульстві України в Мюнхені не посвідчувалися. Також зазначені реєстраційні номери довіреностей не відповідають встановленому в установі порядку реєстрації довіреностей.

Також, в підробленій довіреності від імені ОСОБА_3 на ОСОБА_13 зазначені неправильні паспортні дані ОСОБА_3 - серія паспорту НОМЕР_3, який нібито виданий Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23 жовтня 2002 року. В дійсності ж, паспорт ОСОБА_3 має інші серію, номер та дату видачі - серія НОМЕР_2 та виданий він Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, але іншого дня - 02 серпня 1996 року.

На підставі наведених вище обставин справи та норм права суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними оспорюваних довіреностей та договору купівлі-продажу від 17 вересня 2013 року квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Лозенко В.В., номер в реєстрі 4751, що правовим наслідком має визнання за ОСОБА_3 права власності на 4/12 частин спірної квартири.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині витребування майна скасувати, як передчасне, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у сумі 866,91 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року - скасувати в частині витребування 10/12 часток квартири № АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_6 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 866,91 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров

Ж.І.Максюта