Апеляційний суд Житомирської області
Справа №277/805/16-ц Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитних правовідносин недійсними, визнання кредитних договорів виконаними та зобовязання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом, у якому, посилаючись на невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 02 жовтня 2012 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 08 листопада 2016 року в сумі 14370,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4364,15 грн. ; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2252,84 грн. ; пені та комісії в сумі 4364,00 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 3389,33 грн.

14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просила визнати правовідносини за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 02 жовтня 2012 року недійсними з підстав недотримання вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, а також з підстав пропущення Банком строків позовної давності; визнати кредитні договори №SAMDN3282 від 16 січня 2008 року та №SAMDN8650 від 23 лютого 2008 року виконаними нею; зобовязати Банк повернути їй сплачені відсотки у розмірі 7057,00 грн.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2017 року первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредитному договору б/н від 02 жовтня 2012 року в сумі 14370,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4364,15 грн. ; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2252,84 грн. ; пені та комісії в сумі 4364,00 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 3389,33 грн. та сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 1378 грн., а всього 15748,32 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Банку відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольнити її вимоги за зустрічним позовом.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом при ухваленні рішення не враховано обставини, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги.

Заслухавши представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Встановлено, що 02 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, згідно з умовами якої п. 2.1 розділу 2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт», банк надав позичальникові строковий кредит в сумі 9037,79 грн. на строк 24 місяця з 02 жовтня 2012 року до 31 жовтня 2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9037,79 грн. в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% на місяць залишку заборгованості по кредиту в зазначені у заяві, умовах та правилах строки (а.с. 6).

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 3 389, 33 грн.

ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила те, що вона ознайомилася і погодилася з умовами кредитування та отримала всю повну інформацію про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», і підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами, Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком кредитний договір (а.с. 6 зв.).

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

У звязку із порушенням зобовязань позичальником, заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2012 року станом на 08 листопада 2016 року становить 14370,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4364,15 грн. ; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2252,84 грн. ; пені та комісії в сумі 4364,00 грн.; штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди в сумі 3389,33 грн.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статтях 1049, 1050, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Встановивши, що ОСОБА_1 ознайомилася і погодилася з умовами кредитування, підтвердила підписом свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком умовами та правилами, тарифами, Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком кредитний договір, який в подальшому належним чином не виконувала, суд дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що фактично грошових коштів, про які зазначено у розділі 2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт» Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт вона не отримувала та не була ознайомлена з умовами кредитування, що є підставою для визнання цієї угоди недійсною, є безпідставними, оскільки за змістом Генеральної угоди, яку відповідач власноручно підписала, вона особисто підтвердила факт надання повної інформації про умови кредитування у ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: мету, на яку кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями позичальника; тип процентної ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту і вартості послуг з оформлення договору; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, та відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Своїм підписом споживач підтвердила факт про надану їй повну інформацію про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також його місцезнаходження та інше. Крім того, умови Генеральної угоди містять інформацію щодо розміру процентної ставки, порядку погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору тощо (п. 2.1 Генеральної угоди).

Підписавши Генеральну угоду, позивач приєдналася до запропонованих Банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом. Тобто з моменту підписання Генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої Генеральної угоди (умов кредитування).

Надання кредиту відбувалося відповідно до умов договору шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку (п.2.1 Генеральної угоди).

Крім того, оспорювана Генеральна угода укладена між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 16 січня 2008 року № SAMDN3282 та від 23 лютого 2008 року № SAMDN8650 вже за наявності існуючої заборгованості по кожному з цих договорів. Тому, посилання ОСОБА_1 на безпроцентність цих кредитних договорів та їх виконання нею є безпідставними та спростовуються змістом Генеральної угоди, власноруч підписаної позичальником. При цьому, підписавши Генеральну угоду, ОСОБА_1 фактично визнала заборгованість по вказаним договорам та уклала новий договір з метою їх реструктуризації із визначенням сум заборгованості по ним (п. 1.1.1, 1.1.2., 1.2.1, 1.2.2.), а тому посилання у апеляційній скарзі на пропуск Банком строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за договорами від 16 січня 2008 року та від 23 лютого 2008 року є помилковими.

Останні платежі по Генеральній угоді ОСОБА_1 здійснено, зокрема: 25 грудня 2013 року у сумі 453 грн., 10 лютого 2014 року у сумі 50 грн. та 01 квітня 2014 року у сумі 50 грн., з позовом до суду Банк звернувся 23 листопада 2016 року. Тому підстави для застосування позовної давності за відповідною заявою ОСОБА_1 до вимог про стягнення заборгованості за Генеральною угодою відсутні.

Доводи апеляційної скарги про юридичну необізнаність, неуважне ознайомлення із умовами Генеральної угоди до її підписання не можуть бути підставою для визнання договору недійсним і звільнення від виконання зобовязань за ним та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: