Справа № 2024/2-1468/11
Провадження № 6/642/58/17
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2017 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Вікторова В.В.

при секретарі Лозоватій А.В.,

розглянувши подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року старший державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянки ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1 до виконання зобов'язань згідно виконавчого листа № 2-1468/11 від 24.04.2012 року, виданого Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 120 грн. та 61 931, 21 грн.; згідно виконавчого листа на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 41 905,55 грн.; згідно виконавчого листа на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 20 755,20 грн.

В обгрунтування подання зазначив, що на виконанні Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-1468/11 від 24.04.2012 року, виданих Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь: ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 120,00 грн. та 61931,21грн.; на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 41905,55 грн., на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 20755,20 грн. Впродовж здійснення виконавчого провадження виконавцем встановлено, що самостійно боржниця ОСОБА_2. виконувати рішення суду не бажає, на вимоги державного виконавця не реагує, чинить перешкоди у примусовому виконанні, надає завідомо неправдиві докази, чим намагається заплутати державного виконавця. Станом на 12 травня 2017 року державний виконавець вичерпав усі можливі виконавчі дії та вжив усіх заходів, що спрямовані на фактичне та повне виконання виконавчих документів згідно з рішенням суду. Одним із важелів, який зможе спонукати боржницю до сплати боргу є тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 ст. 376 ЦПК України, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Оскільки ч. 2 ст. 377-1 ЦПК передбачено негайний розгляд справи, що унеможливлює повідомлення державного виконавця про дату розгляду подання шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення, в аналізі судової практики ВСУ звертав увагу, що державний виконавець може бути повідомлений про дату судового засідання у спосіб, передбачений ч. 5 і ч. 6 ст. 74 ЦПК (телеграма, факс), а також курєром із зворотною розпискою, електронною поштою, телефонограмою.

В судовому засіданні старший державний виконавець Коваленко М.А. подання підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Суд вислухавши доводи старшого державного виконавця, перевіривши матеріали подання та додатків до нього, дослідивши їх у сукупності, вважає, що в задоволенні подання необхідно відмовити.

24 квітня 2012 року Ленінським районним судом було видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 120,00 грн. та 61931,21грн.; на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 41905,55 грн., на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 20755,20 грн.

01 червня 2016 року та 07 червня 2016 року старшим державним виконавцем в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України „Про виконавче провадження винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 51294651, ВП № 51293585, ВП № 51294593, ВП № 51330588, копії яких направлені сторонам виконавчого провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду семиденний строк з моменту винесення постанови.

18 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 51294593 та № 51330588.

У період з 01 червня 2016 року по теперішній час державним виконавцем були проведені наступні виконавчі дії.

Постанови про відкриття виконавчого провадження боржниці ОСОБА_2 направлялися поштою та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зазначені постанови ОСОБА_2 отримала особисто 14.06.2016 року.

29вересня 2016 року боржниці ОСОБА_2 був направлений виклик з вимогою зявитися на прийом до державного виконавця в строк до 13.10.2016 року. Відповідно до відмітки пошти, поштове відправлення вручено особисто боржниці 04.10.2016 року. Однак, в матеріалах подання відсутні відомості стосовно явки або неявки ОСОБА_2 (будь-то акт державного виконавця або інший документ).

Згідно повідомленням Державної податкової служби України від 21 липня 2016 року, боржниця отримує доходи в ТОВ «Компанії «БЕЛ-ГЕР», що знаходиться за адресою: Купянськ, вул. Садова, буд. 50 та в ТОВ «ПАНТЕОН ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Харків, пр-т Маршала Жукова, буд. 2/144.

Однак, 12 жовтня 2016 року до відділу надійшов лист з ТОВ «Компанії «БЕЛ-ГЕР» з повідомленням про те, що ОСОБА_2 звільнена 03.10.2016 року за наказом № 106-к від 03.10.2016 року.

20 квітня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2, яка працює в ТОВ «ПАНТЕОН ЛТД».

З метою перевірки майнового стану боржниці державним виконавцем неодноразово здійснювалися виходи за адресою зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_2. На стук в двері ніхто не відчиняв, що підтверджується актами державного виконавця.

У звязку з відсутністю у Державної податкової інспекції інформації щодо наявності у боржниці, як фізичної особи відкритих рахунків у установах банку, державним виконавцем направлено запити до усіх відомих йому банків щодо наявності за ОСОБА_2 відкритих рахунків та інформацію щодо договорів про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа.

АТ «УкрСиббанк» підтвердив, що дійсно ОСОБА_2 у їхній установі відкрито рахунок. Залишок коштів на наявному рахунку становить 48, 54 грн.

Постановою про арешт коштів боржника від 06 квітня 2017 року накладено арешт на усі кошти боржниці, що містяться на належних їй рахунках.

ПАТ «Альфа-банк» повідомив, що ОСОБА_2 20.05.2014 року відкрито рахунок № 8801. Залишок коштів на рахунку відсутній.

За повідомленням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 12.04.2017 року встановлено, що в їх установі боржницею відкрито сім рахунків. З яких на рахунку 278991 залишок коштів 6981,61 гри.; на рахунку 2053 залишок 1035,92 грн., на рахунку 5777 залишок 51,00 грн.

Відповідно до інформації наданої Адміністрацією Держприкордонслужби України від 28.02.2017, боржниця після винесення рішення суду про стягнення з неї заборгованості неодноразово перетинала кордон України.

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, за формою власності - приватна спільна часткова, частка власності 2/3, та на яку накладено арешт, за постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2016 та 29.06.2012 виданими Ленінським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області.

14 грудня 2016 року державним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, щодо опису 2/3 частини квартири № 250 за адресою: м. Харків вул. Іллінська 67, яка належить ОСОБА_7 та передано на зберігання - ОСОБА_8.

Державним виконавцем було направлено боржниці рекомендованим листом постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника разом з постановою про призначення субєкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Вищевказані документи ОСОБА_2 не отримала, що підтверджується поверненням поштою на адресу відділу конверту з відміткою про закінчення строку зберігання

Враховуючи, що за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 2024/2-1468/11 з ОСОБА_2Ю та ТОВ «Сподобівка» вирішено стягнути солідарну суму заборгованості на користь ОСОБА_9; ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ін. до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, де перебувають на виконанні виконавчі документи про стягнення заборгованості з ТОВ «Сподобівка», направлено запит щодо стану виконання та отримано відповідь, що ТОВ «Сподобівка» транспортних засобів не має, зерно на зернових складах не зберігає, за адресою м. Харків, вул. Малиновського, 3 не знаходиться та приміщення не орендує. За адресою: Харківська область, Шевченківський район, с. Сподобівка, встановлено, що ТОВ «Сподобівка» діяльності не веде, керівник підприємства та робітники відсутні, будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє. На рахунках зареєстрованих за ТОВ «Сподобівка» кошти відсутні.

Отже відділом отримано підтвердження, що стягнення заборгованості з ТОВ «Сподобівка» неможливе.

Державним виконавцем було зазначено, що ОСОБА_2 є єдиним боржником, що підтверджено проведеними діями Ленінського ВДВС, яка володіє майном на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», яким закріплені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону). Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (ч. 1, п. 18 ч. 3 статті 11 Закону).

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків передбачених цим законом, та в'їхати в Україну.

Положеннями ст. 6 цього Закону Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України встановлено, що Громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо:

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5);

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. "Про Державну прикордонну службу України" встановлено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

У відповідності до узагальнень Верховного суду України від 01.02.2013 року судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України рішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 «Про виконавче провадження» у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України).

Вимоги до змісту і форми подання, з яким мають право звертатися до суду державні виконавці, нормативно врегульовані в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. №512/5. В окремому її розділі XІI "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну" передбачено, що подання повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється подання; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю. Крім того, до подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду або рішеннями інших органів (посадових осіб), зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

За змістом п. 3 розяснень постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обовязків, передбачених ст. 12 Закону № 606-ХІV.

Найбільш поширеними підставами відмови у задоволенні судом подань державних виконавців є:

1) відсутність відомостей про обізнаність боржника про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження та розяснення боржнику його обовязків;

2) неповнота вчинення виконавчих дій;

3) відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобовязань;

4) відсутність відомостей про наявність чи відсутність майна боржника чи існування у нього реальної можливості виконати рішення суду;

5) неврахування наявності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення;

6) встановлення строків добровільного виконання зобовязань за рішенням суду або іншого органу.

Відповідно до висновків, викладених ВCУ при проведенні аналізу судової практики від 1 лютого 2013 р. щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим із метою всебічного і повного зясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Теоретично невиконання зобовязання може бути зумовлено обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання ? має змогу виконати зобовязання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

ВСУ звертає увагу, що особа, яка має невиконані договірні, аліментні та ін. зобовязання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України (ст. 33 Конституції України).

Тільки у разі недоведення боржником своєї вини та ухилення від виконання зобовязання суд може тимчасово обмежити особу в праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК), причому на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Однак, з матеріалів подання вбачається, що за боржницею ОСОБА_2 зареєстровано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, за формою власності - приватна спільна часткова, частка власності 2/3. На дану квартиру накладено арешт за постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.03.2016 та 29.06.2012 виданими Ленінським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області. Встановлено також, що ОСОБА_2 має відкриті рахунки в банках, на яких містяться грошові кошти. Натомість, державним виконавцем не надано достатньо відомостей про те, що ним здійснені всі можливі інші заходи необхідні для своєчасного і повного виконання рішення, не накладені арешти на кошти боржниці, які знаходяться на рахунках в банках, та не здійснено їх звернення, не звернено стягнення на майно боржника тощо.

Крім того, державним виконавцем не наведено та не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2 на момент звернення до суду з поданням ухилялася від виконання зобовязань. Навпаки, у письмових поясненнях, наданих ОСОБА_2 20.04.2017 року на особистому прийомі у державного виконавця, вона зазначила, що 20 квітня 2017 року вона прийшла на прийом до державного виконавця та в ході розмови нею було встановлено, що відкриті виконавчі провадження. Повідомила, що в ВАТ «УкрСиббанк» вона має відкритий зарплатний рахунок. Впродовж 2017 року вона за кордон не виїзджала та не планує виїзджати. Зазначила також, що на даний час вона мешкає у м. Дніпр.

Державним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що боржник має намір виїхати за межі України і що саме обмеження його у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання виконавчого листа, буде сприяти його виконанню.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як повязаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, закріпленого ст. 33 Конституції України, де чітко зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що державним виконавцем не надано достатньо доказів на підтвердження вимог свого подання, суд вважає за необхідне відмовити йому у задоволенні вищезазначеного подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 377-1 ЦПК України, ст. ст. 1, 5 Закону Про виконавче провадження, Законом України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Вікторов