Справа № 496/2009/16-ц
Провадження № 2/496/121/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді - Трушиної О.І.

при секретарі - Поцелуйко К.Ю.

з участю адвоката - Драгана В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Другої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, видане 20 травня 2005 року державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1347 на ім'я ОСОБА_3, на земельну ділянку, площею 0,059 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області СТ «Труд» діл. № НОМЕР_1, цільове призначення якої - ведення садівництва.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 вересня 1998 року її рідний брат ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів їй. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, на час його смерті заповіт ніким не змінений, не скасований. Після смерті брата позивачка звернулася до Другої Одеської державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, подала заяву про прийняття спадщини. В заяві було вказане майно, яке належало йому на час смерті: квартира АДРЕСА_1; частина квартири АДРЕСА_2; автомобіль ВАЗ 2103; дві земельні ділянки № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 в СТ «Труд» с. Нерубайське Біляївського району Одеської області. 22.03.2005 року позивачкою було отримане свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1. Згодом стан здоров»я позивачки погіршився і вона видала довіреність, щоб отримати свідоцтва про право на спадщину. 17 травня 2016 року представник позивача звернувся до нотаріальної контори, де йому стало відомо про ту обставину, що на ім»я відповідачки видане свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 3-1347. Відповідно до вказаного свідоцтва, спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є відповідач ОСОБА_3, а спадкове майно складається з земельної ділянки № НОМЕР_1, розташованої на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області площею 0,059 га. Таким чином, за наявності спадкоємця за заповітом, який звернувся у передбаченому законом порядку за оформленням права на спадщину, державний нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві, який звернувся за оформленням на підставі закону. Вважає, що відповідачка мала право на спадщину лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Вказує на те, що її права порушені, у зв»язку з чим вона звернулася до суду з позовною заявою.

Представник позивача у судовому засіданні на задоволенні позовної заяви наполягав і пояснив, що заповіт, відповідно до якого ОСОБА_4 все своє майно заповів ОСОБА_2, недійсним не визнаний, позивачка від спадщини не відмовлялася, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім»я відповідачки, підлягає визнанню недійсним. Також пояснив, що строк позовної давності позивачкою не пропущений, оскільки про наявність оскаржуваного свідоцтва позивачці стало відомо лише у 2016 році.

Представник відповідача у судовому засіданні позовну заяву не визнав, при цьому пояснив, що Приморським районним судом міста Одеси 15 грудня 2004 року була винесена ухвала, якою затверджена мирова угода, укладена між сторонами по справі, відповідно до якої зокрема ОСОБА_2 визнала, що земельні ділянки № НОМЕР_1 і НОМЕР_2, розташовані в СТ «Труд» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області згідно ст. 61 СК України є спільною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Ч.1 ст. 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як встановлено у судовому засіданні, 17 серпня 1998 року ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_2 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 42, зв.).

Позивачка звернулася до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, де отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

В заяві про прийняття спадщини вона зазначила, що спадковим майном є квартира АДРЕСА_1; частина квартири АДРЕСА_2; автомобіль ВАЗ 2103; дві земельні ділянки в СТ «Труд» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

20 травня 2005 року до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася і ОСОБА_3 (а.с. 34). Також вона просила не видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 до вирішення справи в судовому порядку (а.с. 35).

Цього ж дня, 20 травня 2005 року державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори на ім»я ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,059 га, розташовану в СТ «Труд», цільове призначення - ведення садівництва (а.с. 58, зв.).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_3 (підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину від 20 травня 2005 року № 3-1347) (а.с. 6).

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, при цьому послався на наявність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2004 року, відповідно до якої затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_2 визнає, що дві земельні ділянки № НОМЕР_1 і НОМЕР_2 загальною площею 0,114 га в СТ «Труд» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області є спільною власністю ОСОБА_4О. і ОСОБА_3 і не претендує на право спадкування частки ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки (а.с. 50-51).

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що позивачці нічого не відомо з приводу ухвали суд від 15 грудня 2004 року, позивачка мирову угоду не підписувала і про її наявність їй нічого не відомо.

Відповідно до листа Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_2 відмовлено у наданні справи для ознайомлення і видачі копії ухвали, оскільки відповідно до Наказу Державної судової адміністрації від 11 лютого 2010 року № 22 «Про затвердження переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання документів» встановлений строк зберігання справ позовного провадження, який закінчився у 2007 році по справі № 2-13983/04 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

01 червня 2016 року позивачка звернулася до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_3, автомобіль ВАЗ 2103, та дві земельні ділянки, розташовані в СТ «Труд» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с. 40).

10 червня 2016 року завідувачем Другої Одеської державної нотаріальної контори на ім»я ОСОБА_2 надано листа, яким повідомлено, що земельна ділянка в СТ «Труд» успадковується дружиною спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 40, зв.).

Представником відповідача у судовому засіданні заявлено про застосування строку позовної давності, на підставі чого він просив відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Віповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4, вбачається, що представник за довіреністю ОСОБА_2 - ОСОБА_8 звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про надання можливості ознайомитися та зняти копії, а тому суд вважає, що доводи представника позивача про те, що позивачці стало відомо про оскаржуване свідоцтво про право на спадщину лише у 2016 році, заслуговують на увагу, оскільки підтверджені матеріалами справи. Натомість відповідачкою не доведено, що позивачці про наявність свідоцтва стало відомо одразу після його видачі, нічним не підтверджено.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про пропуск позивачкою строку позовної давності.

Суд вважає, що оскільки позивачка від спадщини не відмовлялася, заповіт недійсним не визнано, в ухвалі суду про затвердження мирової угоди не зазначено, що ОСОБА_2 відмовилася від спадщини, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,059 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області СТ «Труд» діл. № НОМЕР_1, цільове призначення якої - ведення садівництва, видане 20 травня 2005 року на ім»я відповідачки, підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 257, 267 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1223, 1301 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Другої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 травня 2005 року державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1347 на ім'я ОСОБА_3, видане на земельну ділянку, площею 0,059 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області СТ «Труд» діл. № НОМЕР_1, цільове призначення якої - ведення садівництва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Біляївського райсуду

Одеської області: Трушина О.І.