УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Заворотної О.Л.

секретаря судового засідання Дякович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький клопотання Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області в інтересах ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю Російської Федерації на території України, -

встановив :

Головне територіальне управління юстиції у Хмельницькій області звернулося до суду в інтересах ОСОБА_1 з клопотанням про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю Російської Федерації на території України, в обґрунтування якого вказало що рішенням № 2-1/2015 мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей доньки Діани 27.10.2002р.н. та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_3. ОСОБА_1 стверджує, що боржник не виконує свої зобов'язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у зв'язку з чим просить визнати та виконати рішення російського суду в Україні. У відносинах між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами - членами СНД у м. Мінську 22 січня 1993 року (далі - Мінська Конвенція), на підставі якої ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання та виконання в Україні рішення російського суду. Просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю Російської Федерації на території України, в обґрунтування якого вказало що рішенням № 2-1/2015 мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей доньки Діани 27.10.2002р.н. та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_3.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в ході розгляду клопотання проти його задоволення заперечив, зазначивши, що про дане рішення російського суду та про те, що дана справа розглядалась 15 квітня 2015 року, йому стало відомо лише зі змісту клопотання. Про те, що справа буде розглядатись 15 квітня 2015 року, російським судом його не повідомлено і він був позбавлений права брати особисто або через свого представника участь у судовому засіданні. Додані до клопотання підтвердження про те, що йому 22 травня 2015 року було вручено позовну заяву та повідомлення про час та дату слухання справи, є підтвердженням того, що його викликали до суду на 15 вересня 2015 року, а не на 15 квітня 2015 року, коли приймалось рішення по справі, а отже, суду не надано доказу щодо повідомлення його належним чином про час і місце розгляду справи, коли приймалось рішення. Також йому не було направлено копію рішення російського суду від 15 квітня 2015 року, чим позбавлено його права на оскарження у встановленому порядку рішення суду, оскільки він заперечував проти задоволення позовних вимог, про що свідчить протокол судового засідання Хмельницького міськрайонного суду від 22.05.2015 року. Просить відмовити у задоволенні клопотання Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області поданого в інтересах ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення російського суду від 15 квітня 2015 на території України щодо стягнення аліментів. В судове засідання 16.05.2017 року не зявився, повідомлявся про час та місце судового розгляду справи належним чином.

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням № 2-1/2015 мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю Російської Федерації від 15.04.2015р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей доньки Діани 27.10.2002р.н. та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_3. Дане судове рішення набрало законної сили 15 травня 2015 року.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами - членами СНД у м. Мінську 22 січня 1993 року (далі - Мінська Конвенція), визначено порядок визнання і допуску до виконання рішень, постановлених судами держав СНД.

Мінська Конвенція була ратифікована Верховною Радою України, тому її положення обов'язкові для виконання на території України.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Мінської Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню.

Водночас, порядок розгляду клопотання передбачений нормами ЦПК України.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

За вимогами ст. 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Статтею 394 ЦПК України передбачені вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Зокрема, в ч. 2 зазначеної статті передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 53 Мінської Конвенції клопотання має супроводжуватися, зокрема, документом, з якого вбачається, що сторона, проти якої було ухвалене рішення та яка не брала участь у процесі, була належним чином та вчасно викликана до суду, а у випадку її процесуальної недієздатності, - належним чином представлена (п. «б» ч. 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Мінської Конвенції суд, який розглядає клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд ухвалює рішення про примусове виконання.

Якщо умови не дотримані, зокрема коли відповідач не взяв участі у процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не було своєчасно і належним чином вручено виклик до суду, у визнанні рішень і наданні дозволу на примусове виконання може бути відмовлено (п. «б» ст. 55 Конвенції).

Вказані вище наслідки недотримання вимог Мінської Конвенції також закріплені в ч. 1 ст. 396 ЦПК України, відповідно до якої клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому засіданні через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" від 24 грудня 1999 року №12 роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Отже, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Стягувач ОСОБА_1, звертаючись до суду із клопотанням про визнання та звернення до виконання на території України рішенням № 2-1/2015 мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю Російської Федерації від 15.04.2015р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей доньки Діани 27.10.2002р.н. та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_3, на підтвердження того, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про день розгляду справи, додала довідку мирового судді Е.В.Килипенко.

Однак, у відповідності до наведених норм національного законодавства та міжнародно-правових норм вказана довідка не є доказом належного повідомлення ОСОБА_2 про день розгляду справи і не може підтверджувати ту обставину, що останньому було вручені повістки та матеріали позовної заяви і відповідних доказів належного повідомлення відповідача матеріали клопотання не містять.

Крім цього, мировий суддя судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю РФ ОСОБА_4 зверталась з дорученням про вчинення окремих процесуальних дій по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і ОСОБА_2 повідомлено про дату та час слухання справи на 15.09.2015 року о 10год00хв. З резервною датою 15.10.2015року, про що свідчить протокол судового засідання Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2015р.

За вказаних обставин, обов'язкові вимоги Мінської конвенції щодо долучення до матеріалів клопотання документів про підтвердження завчасного та належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, заявником не виконані, що відповідно до положень п. «б» ст. 55 Конвенції є підставою для відмови у визнанні рішення і наданні дозволу на його примусове виконання.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості приймати участь у судових засіданнях по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з підстав, передбачених п. 2. ч. 2 ст. 396 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 390 397 ЦПК України, суд -

ухвалив :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення № 2-1/2015 мирового судді судової дільниці № 201 Славянського району Краснодарського краю Російської Федерації від 15.04.2015р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей доньки Діани 27.10.2002р.н. та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття сином ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя :