Справа № 755/2468/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Івашко О. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина. За життя, ОСОБА_2 склала заповіт на все своє майно на ім'я позивача, однак 31 січня 2011 року АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_3. Рішенням суду від 26 лютого 2014 року договір дарування спірної квартири було визнано недійсним, вказане рішення набрало законної сили. Таким чином позивач залишилась єдиною спадкоємицею після померлої ОСОБА_2 Позивач не змогла отримати свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 за життя не зареєструвала на неї право власності. Тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на АДРЕСА_1.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких справу просить слухати у відсутність представника та у позові відмовити, оскільки належним відповідачем по справі є ОСОБА_3.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2. (14) ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. (а.с.13)

08 травня 1998 року ОСОБА_2 склала заповіт на все своє майно на ім'я ОСОБА_1. (а.с.15)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на АДРЕСА_1, яка належала померлій.

Як зазначає позивач у своїй заяві, після смерті матері вона дізналась про те, що 31 січня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який є її братом, було укладено договір дарування АДРЕСА_1. Не погоджуючись з цим, позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року договір дарування АДРЕСА_1 визнано недійсним. (20-26) Вказане рішення суду було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 травня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року. (а.с.27-30,31-34)

Таким чином, єдиним спадкоємцем залишилась ОСОБА_1

Однак, після звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, оскільки ОСОБА_2 не зареєструвала право власності на неї. (а.с.18-19)

Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с.50-84)

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до листа КМ БТІ від 07 листопада 2011 року, АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_2: ? частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською райдержадміністрацією 01.03.1994 року, ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською держнотконторою 22.09.2009 року № 1-1554. (а.с.56)

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору, позивач має достатні правові підстави на визнання за нею права власності на АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом, оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавиці , що на момент смерті належало їй на праві власності, а тому встановивши факт належності спадкодавиці на праві власності спірної нерухомості, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на АДРЕСА_1, при цьому судом ураховано, що визнання за позивачем права власності на квартири є таким, що не порушує прав та законних інтересів третіх осіб.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 131, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_1.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О. Яровенко